АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8365/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2212/К/16 суддя Бондарєва О.І
Категорія № 5 (1) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Гладиш К.І.

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради про визнання права власності на нерухоме майно, який під час розгляду справи уточнив та в обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору дарування від 05.06.2013 року, він є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до схематичного плану будинку, на його території знаходиться сарай під літ. «Б», який був розподілений наприкінці 1940-х років діючим на той час державним підприємством «Донбас водоканал» між декількома квартирами, тобто між мешканцями будинку. Батьки позивача з 1960-х років були постійними користувачами частини сараю.

На сьогодення всі частини сараю, окрім його частини, вже знаходяться у власності. Сарай розподілений між мешканцями трьох квартир: № 3, № 5, № 10 у будинку № 43 по пр. Карла Маркса. У звязку з необхідністю отримання правовстановлюючого документу на сарай, він звернувся до Виконкому Центрально-Міської районної у місті ради, однак за результатами його звернення, був виданий акт обстеження земельної ділянки, який підтверджує факт користування зазначеним сараєм, але рекомендовано звернутись до представника управління містобудування та архітектури виконкому Криворізької міської ради в єдиному дозвільному центрі м. Кривого Рогу для отримання дозволу на відведення земельної ділянки.

Оскільки Виконком Криворізької міської ради та Виконком Центрально-Міської районної у місті ради відмовили у видачі правовстановлюючого документу на сарай, просив визнати за ним право власності на 1/4 частину сараю під літ. «Б», що відповідає площі 11,9 кв.м., та розташований на подвірї будинку № 43 по пр. Карла Маркса в м. Кривому Розі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року, в задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Центрально-Міської районної в місті ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

На думку позивача, судом не враховано, що він не є самочинним забудовником частини сараю, на який просить визнати право власності, оскільки даний сарай було побудовано та розподілено наприкінці 1940-х років діючим на той час КП «Донбасводоканал» між декількома квартирами мешканців будинку та його батьки з 1960-х років були постійними користувачами частини сараю.

Вважає, що судом не врахований акт, складений за участю сусідів та акт обстеження земельної ділянки, який підтверджує факт користування зазначеним сараєм.

Зазначає, що, дійсно, йому було рекомендовано звернутись до Криворізької міської ради для отримання дозволу на відведення земельної ділянки, однак там йому було повідомлено, що жодного відведення земельної ділянки бути не може, оскільки остання відноситься до площі прибудинкової території будинку.

Також вважає, що судом не надано оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи № 35/16 від 22.07.2016 року, відповідно до якого, він ОСОБА_2 користується 1/4 частиною ідеальної частки, що відповідає площі 11,9 кв.м. сараю, технічний стан основних конструктивних елементів якого є задовільним та основні конструкції в цілому придатні для подальшої безпечної експлуатації.

На думку апелянта, без визнання права власності на 1/4 частину сараю, він фактично позбавляється будь-яких прав на нього.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, на підставі договору дарування від 06 червня 2013 року, посвідченого Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 2-346 (а.с. 7-12).

З акту обстеження земельної ділянки, складеного представниками виконкому Центрально-міської районної у місті ради, від 18.08.2015 року вбачається, що земельна ділянка, площею 9 кв.м., розташована на території подвіря будинку № 43 по пр. Карла Маркса у м. Кривому Розі, фактично використовується для розміщення індивідуального сараю. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку та нерухоме майно відсутні (а.с. 14).

Як вбачається із зазначеного акту, позивачу рекомендовано розпочати оформлення права власності на вказаний сарай, який знаходиться у користуванні; звернутися до представника управління містобудування та архітектури виконкому Криворізької міської ради в єдиному дозвільному центрі м. Кривого Рогу для отримання дозволу на відведення земельної ділянки під розміщення індивідуального сараю та надати до Криворізької південної МДПІ відомості щодо розміщення індивідуального сараю для здійснення плати за фактичне користування земельною ділянкою.

З довідки КП «Криворізьке БТІ» від 12.02.2016 року вбачається, що згідно даних архіву, за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Карла Маркса, 43 розташований багатоквартирний житловий будинок з господарчими спорудами. В схематичному плані сарай під літ. «Б» не значиться (а.с. 43).

З довідки архівного відділу виконкому Криворізької міської ради від 17.02.2016 року вбачається, що в документах архівного відділу за 1991-2001 роки рішення про передачу у приватну власність сараю під літ. «Б», який знаходиться на земельній ділянці, розташованій по пр. Карла Маркса, 43 в м. Кривому Розі, відсутнє (а.с. 45).

Згідно Висновку № 35/16 судової будівельно-технічної експертизи від 22.07.2016 року, позивач ОСОБА_2 користується 1/4 частиною ідеальної частки, що відповідає площі 11,9 кв.м. сараю під літ. «Б» по пр. Карла Маркса , 43 в м. Кривому Розі. Також у висновку зазначено, що з урахування фізичного зносу та стану конструкцій сараю, можна стверджувати, що технічний стан основних конструктивних елементів є задовільним, стійкість та несуча здатність будівлі не порушена, його основні конструкції в цілому придатні для подальшій безпечній експлуатації (а.с. 64-70).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, то позивачу у встановленому законом порядку не надавалась земельна ділянка під 1/4 частину збудованого сараю.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», судам розяснено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобовязані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова органу про прийняття забудови до експлуатації. чи є законно відмова у такому прийнятті та чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Частиною 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що позивачем ОСОБА_2 не отримано дозвіл на відведення земельної ділянки під розміщення індивідуального сараю, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки позивачу у встановленому законом порядку не надавалась земельна ділянка під 1/4 частину збудованого сараю під літ. «Б», розташованого на подвірї будинку № 43 по пр. Карла Маркса в м. Кривому Розі, позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не є самочинним забудовником частини сараю, оскільки даний сарай було побудовано та розподілено наприкінці 1940-х років діючим на той час КП «Донбасводоканал» між декількома квартирами мешканців будинку та його батьки з 1960-х років були постійними користувачами частини сараю, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту передачі спірного сараю у користування його батькам.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не був врахований акт, складений за участю сусідів та акт обстеження земельної ділянки, який підтверджує факт користування зазначеним сараєм, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначений акт від 18.08.2015 року був оцінений судом першої інстанції у сукупності з іншими доказами, в той час, як, відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом не надано оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи № 35/16 від 22.07.2016 року, відповідно до якого, він користується 1/4 частиною ідеальної частки, що відповідає площі 11,9 кв.м. сараю, технічний стан основних конструктивних елементів якого є задовільним та основні конструкції в цілому придатні для подальшої безпечної експлуатації, оскільки зазначені факти ніким не оспорюються та не є підставою для визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спірного сараю.

Посилання позивача на те, що всі інші частини спірного сараю, окрім його частини, вже знаходяться у власності сусідів, на думку колегії, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження факту набуття мешканцями будинку № 43 по пр. Карла Маркса в м. Кривому Розі права власності на інші частини спірного сараю та підстави набуття ними права власності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М.Бондар

ОСОБА_3