Справа № 350/909/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2419/2016
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року з позовом до суду звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 17 959, 83 гривень за кредитним договором від 16 березня 2011 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 16 березня 2011 року відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою у розмірі від 36% до 56 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач взяла на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку які розміщені у мережі Інтернет. Однак позичальник Умови договору не виконує, порушує договірні зобов'язання у зв'язку з чим виникла заборгованість і банк змушений звернутися в суд з позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник у скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Суд не взяв до уваги, що укладаючи кредитний договір відповідач був ознайомлений з його умовами та вважав його справедливим. Ініціатива щодо укладення договору, згода з умовами кредитування спочатку надійшла саме від відповідача згідно його заяви про укладення договору. ОСОБА_2 підписала договір маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним. Кредит був отриманий у вигляді встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач активно її використовує та продовжує сплачувати заборгованість за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки за картою відбувалося погашення: 28 квітня 2015 року у сумі 5,80 гривень, 07 березня 2014 року у сумі 192, 90 гривень, 28 жовтня 2013 року у сумі 14, 91 гривень.

Представник апелянта вважає, що ПриватБанк звернувся з позовом у межах загального строку позовної давності. Пунктами 3.2.1.2.3.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків клієнта у рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та згідно п. 3.2.1.2.3.7 Клієнт доручає Банку здійснювати списання заборгованості з поточних та інших рахунків. Після списання коштів відповідач не оскаржувала направлення своїх коштів саме на рахунок для погашення заборгованості за кредитним договором.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача та її представника, які вимоги скарги заперечили, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а не закінченням строку дії договору. Позивач з позовною вимогою звернувся до суду тільки 11 червня 2015 року, хоча останній щомісячний платіж відповідачем проведено 09 грудня 2011 року, тому пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, коли позивач мав право звернутися до суду за захистом порушеного права.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору б/н від 16 березня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 6600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Згідно розрахунку сплати заборгованості по в кредитному договору станом на 28 травня 2015 року за відповідачем рахується заборгованість по кредиту в сумі 17 959,83 гривень (а.с. 43).

Розрахунком заборгованості на а.с. 43., випискою про рух коштів по рахунку по 28 травня 2015 рік та випискою про рух коштів по рахунку 11 квітня 2016 рік ( а.с.109) підтверджено, що останній платіж по кредиту відповідач провела 09 грудня 2011 року, і більше жодного платежу не здійснювала.

Умовами та Правилами надання банківських послуг встановлено, що у випадку не погашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається обнуленим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

Останній платіж по даному кредитному договору відбувся 09 грудня 2011 року, позивач з позовом в суд за захистом порушеного права звернувся шляхом подачі позову 08 червня 2015 року на пошту, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, і у зв'язку з цим відмовив у стягненні кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати : визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

До апеляційної скарги апелянтом подано виписку з іншого картрахунку відповідача, і він вважає, що проплати від 28 квітня 2015 року у сумі 5,80 гривень, 07 березня 2014 року у сумі 192, 90 гривень, 28 жовтня 2013 року у сумі 14, 91 гривень є погашенням кредитної заборгованості по договору про отримання 6600 гривень кредиту, що є перериванням строку позовної давності.

Усі подані представником позивача розрахунки підтвердили, що по спірному договору остання проплата відповідача мала місце тільки 09 грудня 2011 року, і більше жодного платежу вона не здійснювала. Відповідач заперечує той факт, що по спірному договору вона після 09 грудня 2011 року вносила якісь кошти.

Тому не можна взяти до уваги доводи представника апелянта, що діями відповідача відбулось перериванням строку позовної давності.

Також представник апелянта необґрунтовано вважає, що сторонами погоджено збільшення загального строку позовної давності у 50 років.

Жодного письмового підтвердження на збільшення загального строку позовної давності в матеріалах справи не має, і таке збільшення без згоди сторони договору є недопустимим за нормами діючого цивільного законодавства.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.О. Максюти

В.Д. Фединяк