Справа № 462/8064/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2016 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, / третя особа: ОСОБА_4 /, про виселення жильців,-

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить зобов'язати ОСОБА_2 і ОСОБА_5 не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити відповідачів з вказаного будинку без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається із двох житлових кімнат житловою площею 35,5 кв.м., кухні площею 10,8 кв.м. та ванної кімнати 1,6 кв.м. 1998 році зазначений будинок був приватизований ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Третя особа, ОСОБА_4, прийняла 1/3 частки зазначеного будинку, яка належала ОСОБА_6, на підставі договору дарування. Відповідачі, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, являються зятем та його матір'ю, які не є власниками зазначеного будинку, однак проживають у ньому, чим самим чинять перешкоди у в користуванні її власністю. У зв'язку із наведеним просить суд позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Додатково пояснила, що відповідач та її дочка (третя особа), яка являється власницею 2/3 частини будинку живуть в окремо на другому поверсі зі своїми дітьми та другою відповідачкою, ОСОБА_3, чим «знущаються» з неї, та порушують її права на володіння, користування та розпорядження майном, яке на законних підставах належить їй.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов заперечив, пояснив, що дійсно він разом зі своєю дружиною, ОСОБА_4, яка є власницею 2/3 частини буднику АДРЕСА_1, та їхніми дітьми, проживають у зазначеному будинку. До них в гості приїджає мати ОСОБА_3, і проживає деякий час, у зв'язку з її лікуванням та щоб допомогти дружині піклуватись про дітей. Жодних перешкод у здійсненні права володіння, користування чи розпорядження позивачці вони не здійснюють, оскільки у них окремий вхід у будинок, окремі санвузли, окремі кімнати. Навіть облаштована друга кухня, до якої позивачка завжди має вільний доступ.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до пояснень третьої особи, ОСОБА_4, яка заперечила проти задоволення позову, 1/3 - АДРЕСА_1 належить її матері (позивачці), а 2/3 належить їй, бо в 2002 році, ОСОБА_6 (її вітчим) подарував 1/3 свою частину їй. В 1999 році вона вийшла заміж за ОСОБА_2 (відповідача) і вони стали проживати разом в АДРЕСА_1, ніяких заперечень від позивачки, або вітчима з того приводу не було. У них народилось дві дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. З відповідачкою (матір'ю) у неї і раніше були конфліктні ситуації, бо вона завжди повчала її, як і що дочка повинна робити по дому. Коли відповідачка перестала їздити до Італії їй стало ще важче, тому вони з чоловіком майже облаштували розподіл будівлі, яка зараз має два входи, дві кухні і два санвузли. Спільне господарство у неї разом з чоловіком та дітьми, а з позивачкою на теперішній час спільне господарство не ведеться. Ніяким чином її сім'я не заважає користуватись житлом позивачці. До них в гості приїджає мати чоловіка - ОСОБА_3, і проживає деякий час, у зв'язку з її лікуванням та щоб допомогти в піклуватись про дітей.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона є подругою позивачки, бо разом з нею працювала в Італії, часто 3- 4 рази на місяць буває у неї в гостях впродовж від одного дня до неділі, та дійсно бачила у зазначеному будинку відповідачів.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що вона є подругою позивачки, бо разом з нею працювала в Італії, за останній рік 4- 5 разів була у неї в гостях впродовж від одного дня, та дійсно бачила у зазначеному будинку відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до свідоцтва про право власності на будинок власниками будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ОСОБА_11, ОСОБА_1 та ОСОБА_6. /а.с.6/. Згідно з реєстраційним посвідченням ОСОБА_4, на підставі договору дарування стала власником 1/3 частки спільної сумісної власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. /а.с.8/. Тобто будинок АДРЕСА_1 належить на праві сумісної власності ОСОБА_1(позивачка) та ОСОБА_4 (третя особа).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_11 одружилась зі ОСОБА_2, після чого змінила прізвище на ОСОБА_2. /а.с. 41/. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 /а.с. 41-42/. Тобто, ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_4 (третя особа) є однією сім'єю та мають двох дітей - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В зазначеній будівлі зареєстровані - ОСОБА_1(позивачка), ОСОБА_4 (третя особа) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (діти третьої особи) /а.с. 10/, ОСОБА_2 (відповідач, чоловік третьої особи) проживає без реєстрації /а.с. 7/.

Відповідно до документальних даних, між ОСОБА_1(позивачка) та ОСОБА_4 (третя особа), виникали конфлікти в січні - березні 2014 року /а.с. 50/. Між ОСОБА_1(позивачка) та ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_4 (третя особа) виникали конфлікти в травні, жовтні 2015 року /а.с. 51-53/. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 06.11. 15 року ОСОБА_1(позивачка) притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення 14.09.15 року дій, що кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачі) /а.с. 49, 68/.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом...

Згідно зі статьями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження… Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово…

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово… Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 2 ст.59 Сімейного кодексу України при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку /квартири/, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку /квартири/, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Згідно з ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись зазначеними нормами права, вивчивши матеріали справи, заслухавши сторіни, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_2, як чоловік третьої особи, батько зареєстрованих за вказаною адресою неповнолітніх дітей, член сім'ї власника має право на проживання в будинку АДРЕСА_1. Відсутність письмової згоди з боку іншого співвласника - ОСОБА_1 на вселення сама по собі не свідчить про те, що особа, яка вселилась, не набула права користування жилим приміщенням, оскільки обставинами справи встановлено, що він вселився у 1999 році, і позивака до теперішнього часу не мала заперечень, що фактично є згодою, з огляду на суттєвий проміжок часу. Крім того, на той час не мав заперечень і інший співвласник ОСОБА_6 (що на даний час помер), бо через три роки, а саме 24.10.2002 року подарував 1/3 частину спірного житла дружині відповідача, тобто свої падчерці. З огляду на ці обставини суд не знаходить підстав, для застосування ст. ст. 98, 99 або 116 ЖК Української РСР.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу…Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка не надала жодних відомостей та відповідних документів, як б свідчили про здійснення відповідачами перешкод у володінні, користуванні чи розпорядженні ОСОБА_1 її майном, а факт проживання в зазначеному будинку відповідачів не суперечить вимогам чинного законодавства та жодним чином не порушує її прав. Неконкретизованими та недоведеними залишились зазначення «знущань» з боку вдповідачів. В свідченнях ОСОБА_9 та ОСОБА_10, навіть без врахування подружніх стосунків з позивачкою, є цитування однакових оціночних понять, але відсутні докази перешкод з боку відповідачів.

Відсутні також правові підстави для задоволення позову. Фактично заявлений позов має інше підґрунтя, а саме з побутової точки зору - конфліктні відносини між матір'ю та дочкою і її сім'єю, а з юридичної - здійснення права власності між співвласниками - матір'ю та дочкою. Визначаючи співвідношення поміж охороною цих ситуативно конфліктуючих між собою прав, враховуючи, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, слід визнати право ОСОБА_2 (відповідач) та ОСОБА_4 (третя особа) проживання однією сім'єю та разом з двома неповнолітніми дочками - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. в означеній будівлі пріоритетним порівняно з правом спів власності позивача, порушення якого не доведено в суді.

Позивачем подано акт, складений ЛКП «Сигнівка», про те, що відповідачі проживають у АДРЕСА_1 /а.с. 7/. Однак суд ставиться критично до такого, оскільки акт, складений у результаті разового обстеження, а відтак не може повною мірою відображати факт постійного проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою. Крім, того виходячи навіть з пояснень позивачки, даних в судовому засіданні, акт складався у відсутності відповідачів.

Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Комарницької сільської ради, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, але не проживає за вказаною адресою, оскільки виїхала на проживання до сина /а.с.55/. Однак дана довідка не містить відомостей про адресу, за якою проживає син ОСОБА_3, а від так жодним чином не доведено твердження, що ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до свого сина, за адресою: АДРЕСА_1. Згідно матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 отримала повідомлення про судове засідання, що було спрямоване за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 38/. З тієї ж адреси надійшла заява про розгляд справи без її участі /а.с. 39,40/. Повідомлення ж про судові засідання, відповідачу ОСОБА_3 що було спрямоване за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 20, 37/отримано не було.

Крім того, з огляду на вищезазначену нормативну базу, відсутні докази надмірного часу перебування відповідача ОСОБА_3 за вказаноюадресою: АДРЕСА_1, як для визначення факту її постійного проживання, так і для виселення з будинку за вказаною адресою.

Суд не приймає до уваги довідку /а.с. 11/ про тілесні ушкодження ОСОБА_1, оскільки відсутні докази відносно особи, що їх заподіяла.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 3, 59 СК України, ст. 150, 156, 157 ЖК Української РСР ст.ст. 10,11,60-62, 209,212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, / третя особа: ОСОБА_4 /, не чинити їй перешкод в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити їх з вказаного будинку без надання іншого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя Кирилюк А.І.