АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

20 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Лапчевської О.Ф.,Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Концерну радіомовлення,радіозв'язку та телебачення

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення,радіозв'язку та телебачення про скасування наказу,поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,невиплачених премій та вихідної допомоги ,-

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який уточнювала у процесі розгляду справи, та остаточно просила:

- скасувати наказ відповідача від 12 листопада 2014 року N 90/ок про її звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України;

- поновити її на попередній роботі на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності відповідача;

- стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до моменту поновлення на роботі;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй: не нараховану та невиплачену премію в розмірі 5 109 грн. до Дня Незалежності України, 5 109 грн. до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку та 2 554 грн.50 коп. до Дня Конституції України; не нараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за червень-вересень 2014 року в розмірі 7 035 грн. 70 коп.; вихідну допомогу в розмірі 2 280 грн. 60 коп.;

- стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з її незаконним відстороненням від роботи в розмірі 11 842 грн. 45 коп.;

- стягнути з відповідача на її користь заробіток за весь час затримки виплати належних їй сум при звільненні по день фактичного розрахунку (а. с. 145-169, т. 1).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з 07 жовтня 2013 року по 12 листопада 2014 року працювала на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну, а наказом від 12 листопада 2014 року N 90/ок її звільнено з займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважала звільнення незаконним з тих підстав, що в Концерні створена та діє Об'єднана профспілкова організація і вона є членом первинної профспілкової організації, а тому її звільнення могло мати місце лише за згоди профспілкового комітету, проте листом від 21 листопада 2014 року N 102 адміністрації було відмовлено в наданні згоди на її звільнення з роботи, так як приведені обґрунтування в поданні на її звільнення та необхідності скорочення чисельності та штату працівників профспілковий комітет визнав безпідставними. Крім того, вважала, що у порушення ст. 49-4 КЗпП України адміністрація Концерну не провела консультації з первинною профспілковою організацією про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Також зазначала, що ухвалою Тельманівського районного суду Донецької області від 14 липня 2014 року та ухвалою цього ж суду від 17 липня 2014 року Генеральному директору Концерну Півнюку О.В. було заборонено самостійно затверджувати штатний розпис і встановлювати чисельність працівників Концерну, затверджувати структуру, приймати на роботу і звільняти з роботи працівників, укладати з ними трудові договори.

Крім того, позивачка вказувала, що наказом від 30 вересня 2014 року N 443 її відсторонено від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування у кримінальному провадженню та обмежено у доступі на території Концерну, про скасування якого їй стало відомо лише 21 листопада 2014 року, коли вона прибула на засідання профкому Первинної профспілкової організації Концерну, у зв'язку із чим станом на 20 листопада 2014 року вона вважала, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем.

Також, на думку позивачки, їй безпідставно не були нараховані та виплачені одноразові премії з нагоди державних та професійного свят, а в червні-вересні 2014 року їй було зменшено розмір щомісячної премії, яка передбачена п. 5.12 колективного договору, за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності із 100 до 50 %. Також враховуючи, що вона була відсторонена від виконання трудових обов'язків, у зв'язку із чим не виконувала свої посадові обов'язки з 30 вересня по 21 листопада 2014 року, вважала, що середньомісячна заробітна плата повинна бути розрахована виходячи із її заробітної плати у вересні 2014 року із урахуванням премії, у зв'язку із чим відповідачем не донарахована та невиплачена їй вихідна допомога та заробітна плата за вимушений прогул, оскільки при розрахунку відповідач виходив з того, що вона працювала у жовтні 2014 року 23 дні та у листопаді 2014 року 8 днів, що не відповідає дійсності. Крім того, зазначала, що відповідачем не дотримано вимог законодавства щодо термінів розрахунку із нею, як із звільненим працівником.

З огляду на вказане просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року провадження у справі в частині вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію до Дня Незалежності України та Дня Конституції України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (а. с. 14, т. 3).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Концерну від 12 листопада 2014 року N 90/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Концерну на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 83 666 грн. 18 коп. без урахування прибуткового податку.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій Концерну та виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8 517 грн. 95 коп.

У задоволенні позову в інший частині відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13 листопада 2015 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішення суду в частині задоволених позовних вимог Концерн радіомовлення,радіозв'язку та телебачення подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення в цій частині та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на неповноту з'ясування обставин,що мають значення для справи,недоведеність обставин,які суд вважав встановленими,помилковість висновків суду та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначає,що суд першої інстанції обгрунтовуючи свої висновки щодо незаконності наказу про звільнення позивачки послався на рішення суду яким задоволено позов декількох працівників відповідача про визнання протиправними дій генерального директора та скасування його наказу про скорочення чисельності працівників для поновлення позивачки на роботі .Разом із цим судові рішення прийняті за цим позовом скасовані ВССУ і справа направлена на новий розгляд до суду першоїі інстанції.Вважає,що підстав для визнання наказу про звільнення позивачки незаконним не було,її звільнення відбулося із дотримання вимог трудового законодавства.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу Концерну задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року змінено в частині правового обґрунтування, в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року рішення Апеляційного суду м.Києва від 28.01.2016 року скасовано,справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції представник Концерну радіомовлення,радіозв'язку та телебачення Баган Т.Г. апеляційну скаргу підтримав з підстав ,наведених в ній.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про незаконність свого звільнення позивач посилалася на недотримання відповідачем процедури скорочення чисельності штатів, що було встановлено судовим рішенням в інший справі яким визнано незаконними дії генерального директора щодо скорочення чисельності штату працівників та скасовано його наказ про таке, у наслідок чого і її звільнення по п.1 ст.40 КЗпП,яке було здійснене на виконання скасованого наказу вважала безпідставним та тим ,що профспілка членом якої вона є відмовила відповідачу у наданні згоди на її звільнення з посади.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивачки,поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,суд виходив з того,що неправомірність дій генерального директора щодо скорочення чисельності штату працівників встановлено судовим рішенням,яке набрало законної сили та має преюдиційне значення , цим же рішенням визнаний також незаконним наказ про скорочення штату й тому наказ про звільнення позивачки виданий на виконання наказу про скорочення штату працівників на підставі якого відбулося звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП є незаконним і вона підлягає поновленню на роботі ,а також на її користь належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Протее,колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 3 ст. 22 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах. Позивач працювала в Концерні радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на посаді начальника сектора обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності з 07 жовтня 2013 року.

Наказом від 12 серпня 2014 року N 378 "Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку і телебачення" було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну та виведення їх із штатного розпису.

Відповідно до п. 3 наказу працівники, в тому числі ОСОБА_1, 12 серпня 2014 року були ознайомлені з цим наказом (а. с. 200, т. 1).

Доводи позивачки про те,що судовим рішенням апеляційного суду Київської області від 15 липня 2015 року було скасовано наказ від 12 серпня 2014 року N 378, який був підставою для скорочення займаної нею посади , не можуть бути прийняті до уваги,оскільки зазначене судове рішення скасоване судом касаційної інстанції з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції ( а.с.148-153 т.3).

Посилання на ухвали Тельманівського районного суду Донецької області від 14.07.2014 року та 17.07. 2014 року якими заборонено генеральному директору Концерну Півнюку О.В. самостійно затверджувати штатний розпис і встановлювати чисельність працівників ,затверджувати структуру,приймати на роботу та звільняти з роботи,укладати трудові договори, не свідчать про припинення повноважень генерального директора станом на час звільнення позивачки,крім того таке є втручанням в адміністративно - господарську діяльність відповідача,що є неприпустимим й таким ,що суперечить Статуту Концерну та укладеному з генеральним директором контрактом.

Листом від 08 серпня 2014 року первинна профспілкова організація була повідомлена керівництвом Концерну про наступне вивільнення працівників Концерну та приведено перелік осіб, які підлягали вивільненню.

12 серпня 2014 року відповідач повідомив позивача про майбутнє скорочення з переліком вакантних посад, з яким остання була ознайомлена особисто під підпис 12 серпня 2014 року (а. с. 209а, т. 1), проте відмовилась від зайняття запропонованих посад, про що було складено відповідний акт (а. с. 212, т. 1).

На виконання вищевказаних вимог закону Концерн 08 серпня 2014 року направив первинній профспілковій організації концерну повідомлення про скорочення штатних одиниць Концерну, в тому числі і посади позивачки, яке було вручено члену первинної профспілкової організації Концерну ОСОБА_7 12 серпня 2014 року (а. с. 201-203, т. 1).

Таким чином, первинна профспілкова організація концерну знала про майбутнє скорочення чисельності та штату працівників з 12 серпня 2014 року, в тому числі посади, яку обіймала позивачка.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40і пунктами 2 і 3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, відносно якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) надав згоду на розірвання трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Концерном на виконання вказаних вимог закону 23 жовтня 2014 року було внесено подання N 5033/1-08 про надання первинною профспілковою організацією Концерну письмової згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників (а. с. 224, т. 1).

Крім того, 24 жовтня 2014 року голові первинної профспілкової організації Концерну Гульку М.В. було направлено телеграму про надходження від адміністрації Концерну вищезазначеного подання, що підтверджується відповідним реєстром відправлень та квитанцією від 24 жовтня 2014 року N 6449 (а. с. 219-221, т. 1).

Отже, первинній профспілковій організації Концерну було відомо про скорочення штату та чисельності працівників, тому відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України первинна профспілкова організація Концерну повинна була розглянути подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 від 23 жовтня 2014 року у п'ятнадцятиденний строк, тобто не пізніше 07 листопада 2014 року, та повідомити Концерн про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття, тобто до 10 листопада 2014 року.

Протягом встановленого законом строку профспілкова організація відповіді на подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 не надала,що згідно з ч. 5 ст. 43 КЗпП України давало відповідачу підстави вважати , що така згода на розірвання трудового договору з позивачкою профспілкою надана.

Наказом Концерну від 12 листопада 2014 року N 90/ок ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Та обставина,що після звільнення позивачки з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України,рішенням профспілкового комітету первинної профспілкової організації дирекції Концерну від 21 листопада 2014 року відмовлено в наданні згоди на звільнення начальника сектора з обліку основних засобів, необоротних активів та капітальних інвестицій відділу бухгалтерського обліку та звітності Концерну ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників Концерну (а. с. 80-84, т. 1, а. с. 85-145, т. 2) не дає підстав вважати,що при звільнені позивачки відповідачем не було дотримано вимог закону та для її поновлення на роботі.

Виходячи з наведеного,колегія суддів дійшла висновку про те,що при звільненні позивачки з роботи відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства,підстави для її поновлення на роботі відсутні і згідно з положеннями ст.309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволені позовних вимог про скасування наказу,поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В інший частині рішення суду не оскаржується і відповідно до ст.303 ЦПК України - не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 30 вересня 2015 року в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення,радіозв'язку та телебачення про скасування наказу,поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 761/2215/2015

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 10215 /2016

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.