Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укрооборонпром» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог станом на 26 лютого 2016 року просив стягнути із державного підприємства «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укрооборонпром» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 14 січня 2014 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 55 578 грн 40 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він працював в державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на посаді провідного інженера-конструктора. Наказом № 07 к від 10 січня 2014 року його звільнено з 13 січня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, але заробітну плату на день звільнення у повному обсязі виплачено не було.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року скасовано рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2015 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_4, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 працював у державному підприємстві «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» на посаді провідного інженера-конструктора.

Наказом № 07 к від 10 січня 2014 року його звільнено з 13 січня 2014 року у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України

Станом на 13 січня 2014 року заборгованість підприємства перед позивачем із виплати заробітної плати становила 11 629 грн 89 коп., з яких 3 780 грн було виплачено 19 червня 2014 року на виконання судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 18 червня 2013 року, а 7 849 грн 89 коп. - 29 серпня 2014 року на виконання судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 2 квітня 2014 року.

У зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, державне підприємство «Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут» державного концерну «Укроборонпром» нарахувало ОСОБА_4 відповідну компенсацію у розмірі 273 грн 40 коп., яку було стягнуто судовим наказом Франківського районного суду м. Львова від 4 лютого 2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що станом на 29 серпня 2014 року відповідач повністю виплатив позивачу всі суми, що належали йому від підприємства на день звільнення, а стягнуті судовим наказом Франківського районного суду м. Львова від 4 лютого 2015року 273 грн 40 коп. не входили до цих сум, оскільки були нараховані підприємством як компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що звернувшись до суду з указаним позовом у лютому 2015 року, позивач пропустив встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що на час вирішення спору апеляційним судом не закінчено виконавче провадження з виконання судового наказу Франківського районного суду м. Львова від 4 лютого 2015року, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, оскільки як правильно встановлено апеляційним судом, стягнута вказаним судовим наказом сума є компенсацією за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та була нарахована підприємством після звільнення позивача.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування ухваленого ним рішення, касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова