Єдиний унікальний номер (справа №) 216/3901/16-ц
Номер провадження у суді 2/216/2119/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Павленко О.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:
04 серпня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 травня 2008 року згідно з розпорядженням № 405 від 06.05.2008 року він був прийнятий на роботу в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» машиністом крана металургійного виробництва (міксерного) 4 розряду Мартеновського цеху. 17.06.2008 року згідно з розпорядженням № 701 від 06.06.2008 року його було переведено в тому ж цеху машиністом крана металургійного виробництва (заливного) 4 розряду. 13.07.2009 року було присвоєно 5 розряд. У травні 2015 року за місцем роботи йому було вручено повістку про виклик до військового комісаріату. Відвідавши військомат і пройшовши медичний огляд дізнався, що його призивають на строкову військову службу. Працівник, відповідальний за ведення кадрового обліку в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», надав йому роз`яснення, що він повинен подати заяву про звільнення у зв`язку з призовом в збройні сили України, інакше буде звільнений за прогул. Не бажаючи бути звільненим за прогул, він написав заяву про звільнення за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України. З 19.05.2015 року згідно з розпорядженням № 6 від 20.05.2015 року його було звільнено у зв`язку з призовом в збройні сили України. Прибувши на місце дислокації військової частини і поспілкувавшись з іншими військовослужбовцями він дізнався, що їх роботодавці не припинили з ними трудових відносин і що їм виплачується середній заробіток. Профспілкою металургів та гірників України, членом якої є позивач, листом № 05/331 від 17.08.2015 року було зроблено запит до Міністерства соціальної політики чи правомірне звільнення працівників, призваних на строкову службу в період з 08.02.2015 року до 11.06.2015 року чи має роботодавець поновити звільнених працівників і нарахувати середній заробіток. У відповідь на зазначений лист було отримано роз`яснення за № 398/06/186-15 від 16.09.2015 року відповідно до якого працівники, призвані на строкову військову службу, не підлягають звільненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, звільнених працівників має бути поновлено і збережено середній заробіток з дати звільнення. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до особової справи (особової картки) працівника (та у подальшому внесення запису до трудової книжки). Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із дорученням копії наказу. Датою поновлення звільненого працівника на роботі є дата звільнення. Роботодавець у наказі про скасування наказу про звільнення повинен зазначити про припинення працівником виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу за призовом під час мобілізації. Аналогічна позиція висловлена Міністерством соціальної політики України у листах № 375/06/186-15 від 11.09.2015 та № 17211/0/14-15/13 від 12.11.2015. На даний момент позивач перебуває у вимушеному прогулі. Кількість днів прогулу з 20.05.2015 дня наступного за днем звільнення, по 28.09.2016 становить 343 дня. За цей час відповідач зобов`язаний виплатити на користь позивача втрачений заробіток у розмірі 93 625,28 грн. Тому, на підставі викладеного просив, визнати незаконним та скасувати розпорядження № 6 від 20.05.2015 року про звільнення у зв`язку з призовом в збройні сили України; поновити його на роботі в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (заливного) 5 розряду в Мартеновському цеху; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 93 625,28 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу за один місяць.

В подальшому позивач надав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96 081, 92 грн.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги (а.с.5).

Представник позивача в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та пояснила, що 20.05.2015 позивач звернувся до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про його звільнення в зв`язку з призовом на військову службу збройних сил України надавши копію повістки, в якій зазначено, що згідно ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_3 зарахований в команду № 3057.25.05.2015 до 06:00 години з`явитися для відправлення на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно до ч. 1 Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 оголосити та провести мобілізацію. Мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (ч.2 Указу). Однак, в зазначеному Указі не визначено, що в Україні настав особливий період як стверджує позивач та більш того, мобілізація проводилась лише 45 діб, а саме з 19.03.2014 по 03.05.2014. Позивач прийшов хибного висновку, що його було призвано на строкову військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014, так як його було призвано на строкову військову службу у мирний час на підставі ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та Указу Президента України «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році» № 88/2015 від 17.02.2015. Також зазначила, що в повістці, яку надав позивач разом з заявою про звільнення та і Указ 88/2015, на підставі якого відбувався призив на строкову військову службу не містять інформації про те, що призив пов`язаний з мобілізацією. На підставі заяви про звільнення та повістки відповідач звільнив ОСОБА_3 на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України про що видав наказ (розпорядження) № 040/6 про припинення трудового договору від 20.05.2015. Таким чином, наказ (розпорядження) № 040/6 про припинення трудового договору від 20.05.2015 відповідає нормам діючого законодавства та такий, що не підлягає скасуванню. Більш того, ЗУ від 14.05.2015 № 433-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять службу під час особливого періоду», яким були внесені зміни у п. 3 ст. 36 та ст. 119 КЗпП України, а також в ст.ст. 17, 39 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» щодо збереження за працівниками, що були призвані на строкову військову службу, поряд з іншими категоріями призваних, місця роботи, посади та середнього заробітку, набрав чинності з 11.06.2015. Отже, як вбачається із зазначеного право на збереження за працівниками, що були призвані на строкову військову службу, поряд з іншими категоріями призваних, місця роботи, посади та середнього заробітку настало з 11.06.2015 і таке право не розповсюджується на позивача, так як трудовий договір з ним був припинений 16.04.2015, тобто майже за два місяця до вступу в силу ЗУ від 14.05.2015 № 433- VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять службу під час особливого періоду». Також вказала, що усі листи додані до позовної заяви, а саме лист Міністерства оборони України від 01.10.2015 № 322/2/8417 та листи Міністерства соціальної політики України від 17.08.2015 вих. №05/331, від 16.09.2015 вих. 398/06/186-15, від 12.11.2015 № 17211/0/14-15/13 не є нормативно правовими актами, а носять лише інформаційний, рекомендаційний та необов`язковий характер. Крім того, позивач з позовною заявою звернувся лише в 29.08.2016 року поза межами строку позовної давності. Однак, жодних доказів щодо підтвердження пропуску троків для звернення до суду з поважних причин не надав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 08 травня 2008 року згідно розпорядження № 405 від 06.05.2008 ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Мартеновський цех машиністом крана металургійного виробництва (міксерного) 4 розряду в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Згідно розпорядження № 701 від 06.06.2008 року ОСОБА_3 переведений в Мартеновському цеху машиністом крану металургійного виробництва (заливного) 4 розряду, а також розпорядженням № 687 від 13.07.2009йому було присвоєно 5 розряд машиніста крана металургійного виробництва (заливного) в Мартеновському цеху (а.с.11).

Повісткою ОСОБА_3 повідомлено, що згідно Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" він зарахований в команду № НОМЕР_1 , та 25.05.2015 р. на 06-00 год. йому необхідно з`явитися для відправлення на збірний пункт за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

На підставі повістки позивачем було подано 20.05.2015 р. заяву про звільнення його в зв`язку з призивом на строкову військову службу в Збройні сили України з 19.05.2015 р. Згідно наказу (розпорядження) № 040/6 від 20.05.2015 р. ОСОБА_3 було звільнено за його заявою у зв`язку з призовом в Збройні сили України за п. 3 ст. 36 КЗпПУ .

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач звернувся до суду з заявою про поновлення строку для звернення до суду з даним позовом , так як відразу після звільнення 20.05.2015 року він почав проходити військову службу, а тому не мав можливості звернутися до суду з позовом, на підставі чого просить визнати причину пропуску поважною та поновити строк подачі цього позову.

Суд вважає, причину пропуску поважною та що дана заява позивача підлягає задоволенню, згідно ст. 73 ЦПК України, суд поновлює позивачеві строк для звернення до суду з цим позовом.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно листа від 01.10.2015 року № 322/2/8417 щодо особливого періоду в Україні наданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майором В. Талалай , вбачається що відповідно до ст.. 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Враховуючи зазначене, на час звільнення позивача в Україні діяв особливий період.

Відповідно до Закону України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких починаючи з 08.02.2015 року за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Законом України від 15.01.2015 року № 116-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких, громадяни України, призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду , користуються гарантіями, передбаченими частиною 3 та 4 ст. 119 Кодексу законів України про працю».

Згідно з п.3 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністру України від 04.11.2015 року № 911 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року № 105», виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу на особливий період здійснюється з 11 червня 2015 року.

Тобто, відповідно до законодавства України з 08.02.2015 року зазначеній категорії громадян середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 року підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.

Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністру України від 04 березня 2015 року №105 передбачено, що для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено дію частини другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 КЗпП України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Крім того, згідно роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.09.2015 р., працівники, призвані на строкову військову службу не підлягають звільненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, звільнених працівників має бути поновлено і збережено середній заробіток з дати звільнення. Поновлення на роботі здійснюється шляхом скасування наказу про звільнення, внесення відповідного запису до особової справи (особової картки) працівника (та у подальшому внесення запису до трудової книжки). Про факт скасування наказу про звільнення роботодавець зобов`язаний повідомити працівника шляхом направлення йому за місцем реєстрації (фактичного проживання) листа із долученням копії наказу. Датою поновлення звільненого працівника на роботі є дата звільнення. Роботодавець у наказі про скасування наказу про звільнення повинен зазначити про припинення працівником виконання посадових обов`язків у зв`язку з призовом на строкову військову службу та призовом під час мобілізації. Вказане роз`яснення носить інформаційний рекомендаційний та необов`язковий характер (а.с.14-15).

Відповідно до повістки Центрально-Міського РВК, ОСОБА_3 згідно ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» був зарахований в команду № 3057 Збройних Сил України на строкову військову службу.

20.05.2015 року позивачем дійсно було особисто написана заява про звільнення в зв`язку з призовом на строкову військову службу. Розпорядженням від 20.05.2015 року № 040/6 він дійсно був звільнений (а.с.36-38).

Але на момент звільнення позивача 20.05.2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України, в Україні згідно Указу Президента України діяв особливий стан, тому на нього поширювалися вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України.

Поновити порушене право позивача можливо шляхом поновлення його на роботі у Публічному акціонерному товаристві «АселорМіттал Кривий Ріг» з 20.05.2015 року на посаді, яку він займав до звільнення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 235 КЗпПУ, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпПУ, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2015 по 11.10.2016 ( 352 днів), в сумі 96 081,92 грн..

272,96 грн. (розмір заробітної плати за один робочий день згідно з довідкою про заробітну плату (а.с.29) помножити на 352 дня (кількість днів вимушеного прогулу) отримаємо 96 081, 92 грн. Розрахунок позивача правильний та суд з ним погоджується.

Згідно ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2063,21 грн.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:
Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 6 від 20.05.2015 року про звільнення з підприємства у зв`язку з призовом в Збройні сили України.

Поновити ОСОБА_3 на роботі в публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (заливного) 5 розряду в Мартеновському цеху.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» () на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96 081 (дев`яносто шість тисяч вісімдесят одну) гривню 92 копійки.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» () на користь держави судовий збір у розмірі 2063 (дві тисячі шістдесят три) гривні 21 копійку.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі в публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста крана металургійного виробництва (заливного) 5 розряду в Мартеновському цеху та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а у разі відсутності особи яка має право на апеляційне оскарження, протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано судом апеляційної інстанції.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.
Суддя Р.О. Кузнецов