АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7375/16 Справа № 185/6009/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бабій С. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: Максюти Ж.І.,

суддів: Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, про зобов'язання проведення перерахунку стипендії та її виплати, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області про зобов'язання проведення перерахунку стипендії та її виплати за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року у розмірі 14892,00 грн, про зобов'язання відповідача в подальшому сплачувати стипендію позивачу в розмірі прожиткового мінімуму.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що її батько ОСОБА_3 має стаж роботи у підземних умовах більше 15 років, що надає їй право з вересня 2014 року отримувати стипендію відповідно до ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Однак навчальний заклад у період з вересня 2014 року по травень 2016 року виплатив лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 суму не нарахованої та невиплаченої стипендії за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року у розмірі 14892,00 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот дев'яносто дві гривні 00 копійок).

Також судом було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Павлоградське медичне училище, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт фактично оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість вищевказаного рішення суду першої інстанції в цих межах. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом - не перевіряється.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Павлоградського медичного училища підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є студентом медсестринського відділенняспеціальності «Сестринська справа» Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області. Форма навчання - денна, бюджетна. Термін навчання - з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2017 року (а.с.7).

Довідкою ВСП «Шахтоуправління Першотравенське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 19 січня 2016 року підтверджується, що батько позивача - ОСОБА_3 має стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах з повним робочим днем шахті 18 років 02 місяці (а.с.25).

Згідно довідок про доходи (а.с.8-11) ОСОБА_2 за період з вересня 2014 року по травень 2016 року нарахована стипендія у загальному розмірі 14307,95 грн (з урахуванням індексації та премії).

ОСОБА_2 користується пільгами, передбаченими Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» для дітей шахтарів, які мають стаж підземної роботи більше 15 років.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ОСОБА_2 належить до категорії учнів, які є дітьми шахтарів, і має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, але фактично відповідачем їй виплачувалась стипендія, нижче за вказаний розмір.

З урахуванням розрахунку наданого позивачем, який відповідачем не оспорено та не спростовано, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми не нарахованої та не виплаченої стипендію за період навчання за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року у розмірі 14892,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підтверджуються матеріалами справи та доводами апеляційної скарги не спростований, які також не містять посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення.

Апелянт зазначає, що основним джерелом формування фінансових ресурсів училища є обласні бюджетні кошти, самостійних рахунків із власними коштами училище не має, а норма ст. 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачає здійснення виплати стипендій саме із Державного бюджету. Витрати на виплату підвищених стипендій не передбачені ЗУ «Про Державний бюджет» на 2014, 2015,2016 р. р.

Колегія суддів вважає, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент.

Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, викладеним у рішенні в справі «Кечко проти України», реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, приписів ст. 51 Закону України «Про освіту» є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 51 Закону України «Про освіту», студенти мають гарантоване державою право на забезпечення стипендіями у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ч. ч. 2,5 ст. 62 ЗУ «Про вищу освіту» встановлено право осіб, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів, на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Розмір академічної та соціальної стипендій, порядок їх призначення і виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За нормою ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12 липня 2004 року «Питання стипендіального забезпечення» (далі - постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року), окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі.

До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, однак у відповідність до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» на теперішній час він не приведений.

Положеннями ст. 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ № 882 від 12 липня 2004 року. Не внесення відповідних змін до зазначеної Постанови КМУ не може порушувати право позивача на отримання стипендії у розмірі, встановленому Законом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає коло осіб, яким призначається спеціальна стипендія та встановлює розмір такої стипендії, в той час, як ч. 5 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює загальні відносини, пов'язані з реалізацією права на стипендію.

Отже, вказані норми не суперечать одна одній і не конкурують між собою.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На день ухвалення судового рішення дія ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинена та стаття не виключена із Закону, тому, враховуючи право позивача на матеріальний інтерес, захищене статтею 1 Протоколу N 1 до Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 має право на призначення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Посилання апеляційної скарги, на неправомірність рішення, в значній мірі повторюють доводи, що були викладені Відповідачем в суді першої інстанції у вигляді обґрунтування заперечень на позовну заяву та які були предметом дослідження місцевого суду, а тому додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308,315,317 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: