САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/5912/14-ц
Провадження № 2/206/1/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 житлового господарства ОСОБА_1 міської ради, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання права безстрокового користування квартирою, визнання недійсними свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що він зареєстрований та проживає в квартирі №28 корпус №1 будинку №26 по вул. Немировича-Данченка м. Дніпро. Разом з ним в цій же квартирі зареєстровані та проживають його матір ОСОБА_3, малолітній брат ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В грудні 2013 року, після смерті його дядька ОСОБА_7, який помер 14 грудня 2013 року та був зареєстрований і проживав у цій же квартирі, спадкоємцем якого є ОСОБА_4, йому достовірно стало відомо, що квартира в якій він проживає приватизована. Виявилось, що спірну квартиру 02 вересня 2008 року приватизували всі члени сімї, які були зареєстровані та проживали в ній: ОСОБА_8, яка померла 13 травня 2011 року, ОСОБА_7, який помер 14 грудня 2013 року, ОСОБА_3 та він. Кожний із них став співвласником та отримав по ? частині спірної квартири. Вважає, що діями по приватизації спірної квартири були порушені його житлові права та норми діючого законодавства з тих підстав, що у нього на той момент малолітнього ніхто не зясував думку чи бажає він приймати участь у приватизації житла. Вони використали його право на подальшу можливість приватизації. Окрім того в заяві про бажання приватизувати спірну квартиру підписи за всіх повнолітніх членів сімї поставлені однією особою ОСОБА_3 За нього підпис, як того вимагає закон ніхто не поставив. Також в період приватизації ОСОБА_8 не могла надати письмову згоду на приватизацію житла, оскільки внаслідок стійкого хронічного розладу здоровя, була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У звязку з чим уточнивши позовні вимоги просив визнати незаконним та скасувати розпорядження органу приватизації Управління житлового господарства ОСОБА_1 міської ради від 02 вересня 2008 року за №7/300-08 по оформленню права власності на нерухоме майно квартиру №28 корпусу №1 у будинку №26 по вул.Немировича-Данченка у м. Дніпро (ОСОБА_1) на його імя ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та поновити і визнати за ним ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 право безстрокового користування вищезазначеною квартирою, визнати незаконним та недійсним свідоцтво про право власності на житло квартиру №28 корпус №1 у будинку №26 по вул. Немировича-Данченка у м. Дніпро (ОСОБА_1) від 02 вересня 2008 року, видане Управлінням житлового господарства ОСОБА_1 міської ради на його імя, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.01.2012 року на імя ОСОБА_7, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстр за №3-115, після смерті ОСОБА_8, яка померла 13.05.2011 року у м. ОСОБА_1, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.01.2012 року на імя ОСОБА_3, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, реєстр за №3-117, після смерті ОСОБА_8, яка померла 13.05.2011 року у м. Дніпропетровську.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_5 житлового господарства ОСОБА_1 міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зокрема пояснила, що приватизація була проведена відповідно до вимог закону. В подальшому в судове засідання не з'явився, про час та міце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та зокрема пояснила, що вона займалась оформленням документів на приватизацію, тому і в заяві про приватизацію за всіх її учасників розписалась вона. Всі хто мешкав в спірній квартирі, знали про приватизацію та прийняли в ній участь. Позивачу на момент приватизації було майже чотирнадцять років, тому вона діючи в його інтересах, як мати вважала за необхідне, щоб він також прийняв в ній участь.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що відповідачі не порушили житлових прав позивача. Спірна квартира була приватизована з дотриманням вимог законодавства. На день приватизації ОСОБА_8 не була визнана недієздатною та надання згоди на приватизацію не можливо вважати правочином. Таким чином, остання лише реалізувала своє право на житло. Права позивача щодо спірної квартири ніколи не обмежували, а навпаки сприяли набуттю ним права власності на частину цієї квартири. Також просила відмовити у позові, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності.

Треті особи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні, яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 15 вересня 1992 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян (чинне на момент приватизації спірної квартири), яким передбачено процедуру такої передачі.

Відповідно до п. 5 цього Положення передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або частково) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Відповідно до п.п.23,24,26 цього Положення оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім'ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації

місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються. Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім'ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки та видає розпорядження. При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження). На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру, а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі.

Як встановлено судом, виконавчим комітетом Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 7 травня 1980 року ОСОБА_11 був виданий ордер №347 на квартиру №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1) на родину з чотирьох чоловік, яка складається з : нього, його дружини ОСОБА_8 та дітей ОСОБА_12 (відповідач по справі змінила прізвище на ОСОБА_1), ОСОБА_7

15 квітня 2006 року ОСОБА_11 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.20 т.1).

На підставі заяви наймача квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1) ОСОБА_8 та членів її сімї ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_13 від 11 серпня 2008 року видано розпорядження органу приватизації Управління житлового господарства ОСОБА_1 міської ради №7/300-08 від 02 вересня 2008 року про передання цієї квартири у спільну часткову власність (а.с.112,115 т.1).

02 вересня 2008 року Управлінням житлового господарства ОСОБА_1 міської ради - ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 видано свідоцтво про спільне часткове право власності на квартиру №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1).

02 грудня 2008 року КП «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради зареєструвало за ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 право власності на квартиру №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1), а саме за кожним по ? її частині (а.с.9 т.1).

13 травня 2011 року ОСОБА_8 померла (а.с.11 т.1).

Після її смерті свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складалась з ? частини квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1) отримали її діти ОСОБА_7, ОСОБА_3, кожний по 1/8 частині квартири (а.с.95,97 т.1).

На підставі заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_7 КП «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради було проведено державну реєстрацію їх спадкових прав власності, а саме 1/8 часток квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1) (а.с.160,166 т.1).

14 грудня 2013 року ОСОБА_7 помер (а.с.13 т.1).

Відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 та спадкоємцем, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.61 т.1).

Позивач зазначає, що після смерті дядька ОСОБА_7 йому стало відомо, що він співвласник квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро, оскільки будучи малолітнім прийняв участь в її приватизації.

Приймати участь в приватизації квартири було не його волевиявленням, оскільки його думку на той момент ніхто не спитав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх і неповнолітніх дітей.

З матеріалів справи вбачається, що вище перелічені вимоги законодавства щодо процедури оформлення приватизації спірної квартири були дотримані. Всі особи, які на момент приватизації спірного житла користувалися ним на відповідній правовій підставі та були зареєстровані в квартирі, а саме: позивач ОСОБА_2, який на той момент був малолітнім, його мати ОСОБА_3, дядько ОСОБА_7 та бабуся ОСОБА_8 прийняли участь у приватизації, що підтверджується довідкою про склад сімї наймача та не заперечується сторонами (а.с.113 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила, що з її згоди позивач, будучи малолітнім прийняв участь у приватизації спірної квартири. На той момент вона, як його мати вважала це вірним та доцільним рішенням.

Відповідно до діючого на той момент законодавства письмова згода на приватизацію квартири потрібна була тільки від всіх повнолітніх членів сім'ї наймача, тому і заява про приватизацію не передбачала підпису малолітньої чи неповнолітньої особи.

Будь-яких заборон на приватизацію спірної квартири на день проведення приватизації судом встановлено не було.

Згідно ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, приймаючи розпорядження про надання дозволу на приватизацію спірного житла, квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1), як обєкта комунальної власності, Управління житлового господарства ОСОБА_1 міської ради діяло в межах своїх повноважень відповідно до вказаних правових норм, а тому жодних підстав для визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання незаконним та недійсним свідоцтва про право власності на житло судом не вбачається.

Дані висновки суду не спростовують висновки судово-психіатричного експерта №2, яким встановлено, що ОСОБА_8 в період часу 11.08.2008 року (дата подання заяви про приватизацію) за своїм психічним станом не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними та судової почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підпис від імені ОСОБА_7 в графі «Підписи наймача та повнолітніх членів сімї» заяви №282 від 11.08.2008 про оформлення приватизації квартири №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1), - виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису», оскільки ці обставини ніяким чином не впливають та не порушують прав позивача щодо приватизації спріної квартири.

Окрім того, ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_7 розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності на житло за життя не оспорювали, з цього приводу до суду не звертались.

Відповідач ОСОБА_3 ставши в квітні 2010 року опікуном своєї матері ОСОБА_8 та достовірно знаючи про приватизацію спірної квартири, оскільки сама займалась оформленням документів на приватизацію, як законний представник останньої з вимогами про визнання приватизації недійсною не зверталась.

Таким чином, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки прийшовши до висновку про відмову в визнанні незаконним та скасування розпорядження органу приватизації та визнання незаконним та недійсним свідоцтва про право власності на житло не має правових підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Також, суд не вбачає підстав для визнаня за позивачем за ним, ОСОБА_3, ОСОБА_6 право безстрокового користування квартирою №28 в будинку №26 корпус №1 по вул. Немировича-Данченка в м. Дніпро (ОСОБА_1), оскільки це право на теперешній час ніяким не оспорюється та ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 з такими вимогами до суду не зверталась.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню заява представника відповідача про застосування строків позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко