Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Волинської області від 20 серпня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2015 року між нею та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») було укладено договори банківського вкладу (депозиту), за якими передала на вкладний рахунок останнього 18 456 доларів США під 5,5 % річних строком до 19 лютого 2015 року та 17 583 євро під 4,5 % річних, строком до 19 лютого 2015 року. У зв'язку із введенням тимчасової адміністрації кошти їй повернуті не були. Ураховуючи наведене, просила стягнути з відповідача на її користь 18 456 доларів США та 17 583 євро та нараховані відсотки за вказаними договорами.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошовий вклад за договором від 20 січня 2015 року у розмірі

18 456 доларів США, що еквівалентно 387 852,84 грн.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошовий вклад за договором від 20 січня 2015 року у розмірі 17 583 євро, що еквівалентно 413 921,40 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 20 серпня

2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним та регулює спірні правовідносини, яким чітко визначено виконання зобов'язання Фонду перед вкладниками банку по відшкодуванню коштів за вкладом в межах граничного розміру протягом дії тимчасової адміністрації.

Даний висновок відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що 20 січня 2015 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 та було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у доларах США, за умовами якого остання внесла на вкладний рахунок вклад у розмірі 18 456 доларів США, під 5,5 % річних строком по 19 лютого 2015 року.

Того ж дня між цими сторонами було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний» у євро США, за умовами якого

ОСОБА_3 внесла на вкладний рахунок вклад у розмірі 17 583 євро під 4,5 % річних, строком до 19 лютого 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів, зокрема, є договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

За змістом ч. 1ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно квитанцій від 11 червня 2015 року ОСОБА_3 отримала відсотки за вказаними договорами вкладу у розмірі 2 880 грн та

2 422,33 грн.

Відповідно до витягу з реєстру вкладників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 11 червня 2015 року ОСОБА_3 виплачено у першому транші кошти в сумі 5 303,13 грн.

Апеляційним судом установлено, що 20 липня 2015 року ОСОБА_3 виплачено 194 696,87 грн, тобто загальна сума виплачених коштів 200 000 грн, що узгоджується з вимогами ст. 26 Закону, яка передбачає, що сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою за 200 000 грн.

При вирішенні спору, суд апеляційної інстанції встановив дійсні обставини справи та оцінив надані сторонами докази дійшов правильного висновку про те, щооскільки з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, а на момент ухвалення рішення судом першої інстанції

(16 червня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеній в постанові № 6-2001цс15 від

20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 20 серпня

2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова І.М. Фаловська