Справа № 758/7950/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С.,

народних засідателів - Чехлова Ю.Р., Величківської С.В.

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

прокурора - Іванової О.П.

представника відділу опіки та піклування Подільського району м. Києва - Делягіна О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні місті Києві заяву Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» про госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_2, визнаної у судовому порядку недієздатною, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Представник Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» звернувся до суду з заявою про госпіталізацію у примусовому порядку відносно ОСОБА_2, 1958 року народження, яку за направленням психоневрологічного диспансеру 21.06.2016 року було госпіталізовано до відділення № 17 Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ», доставлену швидкою психіатричною бригадою, у зв'язку з погіршенням психічного стану: безсонням,відмова від вживання їжі,проявою агресії до сестри, з загостренням галюцинаторно - параноїчної симптоматики,спонтанним періодичним криком.

Посилається на те, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2004 року ОСОБА_2, визнана недієздатною. Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією від 29.11.2004 року їй було призначено опікуна ОСОБА_3

Зазначає, що відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра.

Мотивує вимоги тим, що при госпіталізації опікун ОСОБА_3. надав згоду на госпіталізацію ОСОБА_2.

Однак згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Також згідно зазначеного рішення Конституційним судом України рекомендовано Верховній Раді України невідкладно привести положення законодавства України у сфері надання психіатричної допомоги у відповідність до цього рішення.

Крім того відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Зазначає, що ОСОБА_2 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді : шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу (F20.00 з МКХ-10).

У зв'язку з вищевикладеними обставинами та враховуючи загострення психічного захворювання та стану ОСОБА_2,оскільки остання потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару звертаються з вказаною заявою до суду.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, обґрунтувавши необхідність госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2, просив суд задовольнити заяву, оскільки виписка її може являти собою небезпеку для хворої та оточуючих людей, та в зв'язку з наявністю галюцинаторно - параноїдної симптоматики, в результаті чого вона відмовляється від вживання їжі, вважаючи що сестра її хоче отруїти, проявлення агресії до сестри, спонтанним періодичним криком, нездатності критично оцінювати свої дії та свою поведінку, переоцінювання власних можливостей, неможливості самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, некритичності свого стану, відмовою від лікування.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечує проти вимог, однак, бажає щоб лікуватись була можливість вдома при її необхідності.

Зац.особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги підтримує, просить суд застосувати лікування, оскільки її стан сильно загострився, дійсно мають місце неадекватна поведінка, фактично самостійно вийти зі стану загострення хвороби вона не зможе, добровільно також лікуватись згідно стану здоров'я не буде, однак це є необхідним на даний час з метою покращення її стану і лікування стаціонарно доцільне, вона не може самостійно оцінювати свої вчинки та дії, проявляє приступи агресії, відмовляється від їжі, кричить періодично безпричинно і тому необхідно надання їй допомоги в умовах саме стаціонару.

Вислухавши пояснення учасників процесу, висновок прокурора, який вважає за доцільне застосування госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_2., дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність задоволення зазначеної заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 Закону України « Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра

Відповідно до статті 14 Закону України « Про психіатричну допомогу « - Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно рішення Конституційного суду України від 1 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного заклад на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду.

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку лікарів - психіатрів від 22.06.2016 року ОСОБА_2 - страждає психічним захворюванням з діагнозом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, виражений апатико-дисоціативний дефект (F-20.00). Потребує госпіталізації до психіатричного закладу у психіатричний стаціонар, в зв'язку з загостренням психічного захворювання та стану хворої, за своїм психічним станом виявляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

З наданого суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.09.2004 року, вбачається, що ОСОБА_2, визнана недієздатною( а.с.5).

Згідно витягу з розпорядження від 29.11.2004 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_2 призначено опікуна ОСОБА_3.( а.с.6).

З наданих суду матеріалів вбачається, що опікуном ОСОБА_3 дано згоду на госпіталізацію ОСОБА_2 яка відмовляється від її госпіталізації та від лікування в стаціонарних умовах з метою покращення її стану.

Встановлено, що в зв'язку з наявністю у хворої тяжкого психічного розладу галюцинаторно - параноїдної симптоматики та елементів соціальної та власної небезпечності, неадекватністю поведінки, наявності реальних намірів вчинення дій, які становлять безпосередньо небезпеку неї та для оточуючих, відсутністю критики до свого стану, потреби стаціонарного лікування, може бути небезпечною для оточуючих у випадку її виписки, суд вважає необхідним задовольнити вимоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 13, 14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Дати згоду на госпіталізацію до Територіального медичного об'єднання «ПСИХІАТРІЯ» ОСОБА_2,1958 року народження.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко
Народні засідателіЮ.Р. Чехлов С.В. Величківська