АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Ремеза В.А., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 04 лютого 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу, за яким позивач вніс кошти у розмірі 12 тис. грн зі сплатою 17 % річних. Відповідно до умов договору позивач має право на повернення вкладу та дострокове його розірвання, в тому числі й після продовження строку дії договору. Позивач 14 жовтня 2014 року звернувся до відповідача з вимогою про повернення повної суми вкладу та нарахованих за умовами банківського вкладу відсотків, але вона не була виконана, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму банківського вкладу 12000, 0 грн. та нарахованих відсотків. Крім того, просив стягнути з відповідача неустойку у розмірі 24,66 грн, 2 тис. грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди і 500,0 грн. в рахунок компенсації витрат на правову допомогу.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, неустойки, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором банківського вкладу від 04 лютого 2014 року № SAMDNWFD800 в розмірі 12000,0 грн. та неустойку в розмірі 24,66 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до положення ст. 303 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що на підтвердження своїх доводів про укладення з ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" договору банківського вкладу позивач надав оригінал договору №SAMDNWFD800 (вклад «Стандарт» зі щомісячною виплатою) від 04 лютого 2014 року.

Згідно розділу «Дані по вкладу» вказаного договору, вклад у сумі 12000,0 дол. США оформлюється на строк по 04.05.2014 року включно; на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 17% річних; період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць; банк відкриває особовий рахунок за НОМЕР_1, на який зараховується вклад; проценти по вкладу зараховуються на карту/рахунок НОМЕР_1.

Згідно пункту 1 вказаного договору вкладник може поповнювати свій вклад. Загальна сума поповнення протягом кожного календарного місяці не повинна перевищувати суму, що встановлена банком.

Пунктом 6 договору №SAMDNWFD800 передбачено, якщо по закінченню строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк.

У пункті 9 сторонами договору погоджено можливість дострокового розірвання цього договору, за умови попередженняодин одного за два банківські дні до дати розірвання договору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний договір містить інформацію про його укладення у відділенні ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк", що розташоване по вул. Леніна, 22/2 у м. Саки Сакського району, АРК; у договорі зазначено рахунок в НБУ №1 та МФО 305299. Договір підписаний керівником відділення Олейніченко М.В. та скріплений штампом Олейніченко М.В., із зазначенням філії «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ "ПриватБанк". Під текстом договору наявний розчерк підпису клієнта та факсимільне відтворення підпису голови правління банку і відбитку печатки банку технічними печатними засобами, що відповідає вимогам пункту 18 договору №SAMDNWFD800 (а.с. 233).

Крім того, позивачем надано суду апеляційної інстанції оригінал чека №5658 від 04 лютого 2014 року. У чеку зазначено, що платник ОСОБА_2 вніс на рахунок НОМЕР_1 12000,0 грн. за депозитним договором №SAMDNWFD800 (а.с. 232). Колегія суддів зауважує, що вказаний чек ні підпису працівника банку, ні відбитку печатки чи штампу банку не містить. Згідно письмової відповіді банку, наданої в прядку виконання ухвали суду про витребування доказів від 08.12.2015 року, зазначений чек не містить електронного підпису працівника банку, засвідченого електронним підписом САБ (а.с. 224).

15 жовтня 2014 року ПАТ "Комерційний банк "ПриватБанк" отримано письмове звернення ОСОБА_2 від 14.10.2014 року з вимогою про розірвання договору та повернення суми вкладу разом із нарахованими за ним відсотками (а.с. 18 - 22), яке залишено банком без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи із того, що позивач надав суду докази на підтвердження факту внесення позивачем коштів в ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 04 лютого 2014 року за №SAMDNWFD800. З таким висновком погодитися неможна, оскільки районним судом не враховані наступні вимоги діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов»язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов»язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред»явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Так, представник позивача на підтвердження своїх позовних вимог, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції надав оригінал договору банківського вкладу від 04 лютого 2014 року № SAMDNWFD800, який засвідчений належним чином, однак ощадна книжка, картка/рахунок або інший документ, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту - суду не надані.

Наданий представником позивача оригінал касового чека № 5658 від 04 лютого 2014 року про внесення ОСОБА_2 на депозит № SAMDNWFD800 коштів у розмірі 12 тис. грн. не містить підпису працівника банку, який прийняв готівку, і відбитку печатки (штампа) (а.с. 232). Крім того, згідно письмової відповіді банку, наданої в прядку виконання ухвали апеляційного суду про витребування доказів від 08.12.2015 року, зазначений чек не містить електронного підпису працівника банку, засвідченого електронним підписом САБ (а.с. 224). Отже, зазначений касовий чек не відповідає вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги, що позивачем не представлено доказів на підтвердження факту внесення ним коштів в ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку виконання умов договору банківського вкладу від 04 лютого 2014 року за №SAMDNWFD800, - колегія дійшла висновку, що підстави для задоволенні позовних вимог відсутні, томі оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Клопотань про надання інших доказів чи витребування їх судом, зокрема про призначення відповідної судової експертизи, позивачем та його представником не заявлено.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»- задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді