Категорія 27Доповідач Войтко Ю. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Войтка Ю.Б.,

Суддів: Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року в цивільній справі за позовом

Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

У липні 2014 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір ML-B01/056/2007. Відповідно до умов договору Банк зобов'язався надати Позичальникові кредит у розмірі 98000,00 доларів США строком користування до 05.12.2022 року з встановленням плаваючої процентної ставки, що дорівнювала: Фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 4,49% річних, FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися Банком (збільшуватися чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим Договором.

Однак у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 умов договору, станом на 27.05.2014 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 1028717,89 грн., яка складається з наступного: 979927,508 грн. - залишок заборгованості за кредитом, 48324,4974 грн. - сума відсотків - несплачені відсотки за користування кредитом, 465,88 грн. - пеня.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.10.2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним прийнято до сумісного розгляду з цивільною справою за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В ході розгляду справи представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, а саме: представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором ML-B01/056/2007 від 04.12.2007 року у розмірі 87502,23 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду 2179211,71 грн. та 465,88 грн. - пені.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишено без розгляду.

Ухвалою міського суду від 28.12.2015 року по даній цивільній справі було зупинено провадження до вирішення цивільної справи № 127/26026/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2016 року касаційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» відхилено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 05.02.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.04.2016 року залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.03.2016 року, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2016 року відновлено провадження в справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором ML-B01/056/2007 від 04.12.2007 року у розмірі 87502 долари США 23 цента, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду 2179211 грн. 71 коп. та 465 грн. 88 коп. - пені.

Вирішено питання про судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на необґрунтованість і незаконність такого рішення, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, що мають значення для справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, які з'явилися, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, міський суд виходив з того, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості у розмірі 87502,23 доларів США, що еквівалентно до національної валюти України за офіційним курсом НБУ станом на дату ухвалення рішення суду 2179211 грн. 71 коп., та 465,88 грн. - пені.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.12.2007 між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір ML-B01/056/2007.

Відповідно до умов договору Банк зобов'язався надати Позичальникові кредит у розмірі 98000,00 доларів США строком користування до 05.12.2022 року з встановленням плаваючої процентної ставки, що дорівнювала: Фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 4,49% річних, FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватися Банком (збільшуватися чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим Договором.

Згідно з п. 1.4.1.2 ч. 2 Кредитного договору проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку платежів, на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов 1.5 цього договору.

Відповідно до п. 1.5.1 ч. 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірах та у строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором.

До кредитного договору вносилися зміни та доповнення наступними угодами: Додатковим договором № 1 від 15.01.2009 року; Додатковим договором № 2 від 15.01.2009 року - було встановлено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка дорівнює фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,49% річних; додатковим договором № 2 від 13.08.2009 року - було встановлено, що на період з 17.08.2009 року по 15.01.2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка у розмірі 6,50% річних, а з 15.01.2010 року і до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процент ставка, що дорівнює: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,03% річних; додатковим договором № 3 від 17.05.2010 року - було встановлено, що на період з 17.05.2010 року по 16.08.2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка у розмірі 6,50% річних, а з 16.08.2010 року і до повного виконання грошових зобов'язань за кредитним договором буде використовуватись плаваюча процентна ставка, що дорівнює: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,45% річних.

Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними та врегульовані ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч. 1 ст. 1048 ЦК України ).

Відповідно до ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом у розмірі 87502 (вісімдесят сім тисяч п'ятсот два) долари США 23 цента, яка складається з наступного: 83389,91 дол. США - залишок заборгованості за кредитом, 4112,32 дол. США - сума відсотків - несплачені відсотки за користування кредитом, 465,88 грн. - пеня.

Згідно з п. 1.9.1 ч. 2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань в цілому або у визначені банком частині у випадку невиконання позичальником та /або поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів дати одержання позичальником відповідної вимоги.

30.05.2014 року позивачем відповідачу ОСОБА_4 було направлено іпотечне повідомлення (вимога) вих. № В00-12-4-10/381 згідно якої, позивач вимагав у відповідача дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором впродовж 30-ти календарних днів з дати відправлення вимоги, а саме сплатити 87502,23 доларів США.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеного належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України позикодавець за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно висновку експерта ОСОБА_5 ТОВ «Експертно - юридична фірма Соломон» № 654 від 18.09.2015 року за результатами проведення судово - економічної експертизи документів, що знаходяться у цивільній справі № 127/15364/14-ц визначено, що документально підтверджується визначена АТ «ОТП Банк» заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту за кредитним договором № ML-B01/056/2007 від 04.12.2007 року, станом на 27.05.2014 року у розмірі 83389,91 доларів США та заборгованість по нарахованим відсоткам у розмірі 4112,32 доларів США (том 1, а.с. 182-224).

За результатами дослідження меморіальних валютних ордерів, виписок банку по банківським рахункам за період з 04.12.2007 року по 27.05.2014 року ОСОБА_4. було сплачено АТ «ОТП Банк» в рахунок погашення заборгованості по кредиту (тілу кредиту) за кредитним договором № ML-B01/056/2007 від 04.12.2007 року кошти у сумі 14610,09 доларів США.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на те, що при ухваленні рішення суд не отримував від позивача первинних бухгалтерських документів щодо здійснення повного чи часткового погашення відповідачем заборгованості, а тому у суду були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначених у позові, були вірними.

Первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566 є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинними документами за кредитним договором є: оригінали кредитних договорів; оригінали додаткових договорів до кредитних договорів за умови, що такі укладалися між банком та боржником; оригінали договорів забезпечення або їх дублікати; копії або оригінали кореспонденції, що велась з боржниками з доказами її направлення (надіслання); копії паспортів та ідентифікаційних номерів боржників; оригінали довідок з місця роботи; оригінали анкет-заяв боржників; оригінали або засвідчені банком копії меморіальних ордерів/оригінали або засвідчені банком копії заяв на видачу готівки; виписка про рух коштів по позичковому рахунку, а також рахунку для зарахування відсотків

Пунктом 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05 квітня 2001 року № 2346 визначено, що розрахунково - касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов'язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачою йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами.

Отже, порядок надання банком послуг з розрахунково - касового обслуговування згідно із законодавством України має бути визначено при укладанні договору на здійснення розрахунково - касового обслуговування.

Пунктом 1.10. Договору ML-B01/056/2007 сторони визначили, що для визначення суми і підстав виконання Боргових зобов'язань або будь-якої їх частини остаточною підставою є бухгалтерські книги та рахунки Банку.

З наданих на дослідження експерту первинних документів за кредитним договором документально підтверджена сума заборгованості ОСОБА_4 по тілу та відсоткам за користування кредитом. Натомість позичальник не надав суду доказів на підтвердження неправильності розрахунків наданих позивачем щодо розміру такої заборгованості, хоча саме на ньому лежить обов'язок доведення належного виконання Позичальником своїх зобов'язань.

Як вбачається з висновку експерта станом на 18 вересня 2015 року на дослідження не надані виписки банку по рахунках, на яких би банк відображав (обліковував) нарахування пені по кредиту та відсоткам, сплату заборгованості по пені за кредитним договором № ML-B01/056/2007 від 04 грудня 2007 року та додаткових угод до нього за період з 04 грудня 2007 року по 27 травня 2014 року (включно), тому експерту не видається за можливе документально підтвердити чи спростувати визначену АТ «ОТП Банк» в розрахунку заборгованості суму заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за кредитним договором.

Судова колегія прийшла до висновку, що висновок судово-економічної експертизи № 654 від 18.09.2015 року, в частині стягнення пені не суперечить висновку міського суду щодо задоволення позовних вимог банку в ці частині.

Згідно з пунктом 3 статті 549 ЦКУ пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 549 ЦКУ визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору позичальник несе відповідальність у порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, а саме:

За порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання боргових зобов'язань за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум (п. 4.1.1.).

Таким чином, базою для розрахунку пені є сума виконаного неналежним чином грошового зобов'язання. Нарахування пені - математична дія, яка здійснюється за відповідною формулою, а тому вона не може бути відображена первинними документами здійснення бухгалтерської операції (документально), про що поставлено на вирішення експертизи судом першої інстанції.

Отже, висновок судово-економічної експертизи не спростовує розрахунок позивача в частині нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань. Не надано суду і інших доказів на спростування такого розрахунку.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні про те, що ОСОБА_6 не має законних підстав представляти Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» у даній справі спростовані наданими суду копіями Статутів ПАТ «ОТП Банк» за 2015-2016 роки, рішення правління АТ «ОТП Банк» № 249 від 31.08.2015 року, з додатками, та довіреністю від 05.01.2016 року (а.с. 219), а також листом позивача за вих. № 68-68-3/1891 від 22 квітня 2016 року, спрямованим на адресу ОСОБА_4,, яким АТ «ОТП Банк» підтверджує повноваження ОСОБА_6 як представника Банку.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Позичальником були порушені зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість і як наслідок необхідність стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляції в частині ненадання позивачем документів на підтвердження наявності чи відсутності, а також встановлення розміру зазначеної заборгованості за кредитним договором є безпідставними та не підтверджені будь-якими належними доказами, та такими що спростовуються матеріалами справи.

Отже, посилання ОСОБА_2 на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам Закону та матеріалам даної цивільної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) Войтко Ю.Б.

Судді: (підпис) Міхасішин І.В.

(підпис) Стадник І.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Войтко Ю.Б.