АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 1690/16 Головуючий 1 інст. Григорєв Б.П.
Справа № 641/2954/14-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Бобровський В.В., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Лашаковій Д.І.

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2014року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що 28 липня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 2 750 грн. в кредит зі сплатою 12% на рік за користування ним. На забезпечення виконання кредитного зобовязання 22 березня 2011 року між ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки. Належним чином кредитні зобовязання ОСОБА_2 не виконані, станом на 26 листопада 2013 року сума заборгованості за договором склала 32 622,65 грн.

Тому, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 28 липня 2007 року в розмірі 32 422,65 грн. та судові витрати. Стягнути з ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, ОСОБА_2 солідарно на користь Банку 200 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що позивачем не пропущений строк позовної давності, бо такий строк встановлений договором з урахуванням умов збільшення, а саме 5 років, та спливає 27 липня 2015 року, тоді як позов поданий 26 березня 2014 року.

Рішенням суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2014 року скасовано. Позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 422,65 грн. Стягнуто солідарно з ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, ОСОБА_2 на користь позивача 200 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судові витрати в сумі 489,34 грн.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 23 грудня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення судом касаційної інстанції є обовязковими для суду першої інстанції чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 28 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір на підставі заяви позичальника, за яким остання отримала строковий кредит в сумі 2 750 грн. на строк 36 місяців з 28 липня 2007 року по 27 липня 2010 року включно (а.с.7).

Зобов'язання за кредитним договором забезпечене договором поруки, укладеного між ТОВ "Українське Фінансове Агенство "Верус" та ПАТ "КБ "ПриватБанк" 22 березня 2011 року (а.с.5).

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Станом на 26 листопада 2013 року заборгованість за кредитним договором складає 32 622,65 грн., з яких:

-2 445,71 грн. заборгованість за кредитом;

-11 649,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-495 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом;

-16 002,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафи:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1 529,65 грн. штраф (процентна складова).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи містять клопотання ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності (а.с.27).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріали справи свідчать, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача.

Крім того, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Заява позичальника від 28 липня 2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності не містить.

Доводи апеляційної скарги щодо звернення позивача до суду у межах строку позовної давності спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 28 липня 2007 року.

Така правова позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-16 цс15, що відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог через сплив позовної давності.

Проте, розглядаючи справу, суд першої інстанції не врахував, що одним із відповідачів є юридична особа, а саме, ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова.

Так, статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув увагу на те, що між сторонами виник спір, повязаний з господарською діяльністю відповідача, ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, як юридичною особою, що витікає з укладеного 22 березня 2011 року договору поруки між останнім та ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому, відповідно до положень ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України позовні вимоги до ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

У Постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року справа № 6-1323цс-15 викладена правова позиція, відповідно до якої, згідно статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд провадиться за правилами іншого судочинства.

У відповідності до вимог ч.1 ст.310 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

За правилом п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положеннями статті 206 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи вищевикладене, справа в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно розяснити, що розгляд таких справ відноситься до юрисдикції господарських судів.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ч.1 ст. 205, ст.ст.303,304, 307, 308, 310 314, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова про стягнення заборгованості за кредитним договором, - скасувати, провадження в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» в особі філії «Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «Верус» у Комінтернівському районі м.Харкова закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - В.В. Черкасов

Судді: В.В. Бобровський

ОСОБА_3