Справа № 338/254/15-ц
Провадження № 22-ц/779/7/2016
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф. П. Ф.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3; представника ОСОБА_4- ОСОБА_4;

ОСОБА_5, її представника - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Галина Іванівна про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом. В обгрунтування своїх вимог посилались на те, що 08.07.2014 року від імені ОСОБА_8 було посвідчено заповіт, згідно якого все своє майно, що належатиме їй на день смерті, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_5 Оскільки на момент складання заповіту ОСОБА_8 тяжко хворіла та перебувала під дією лікувальних препаратів, то на думку позивачів, не могла повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, позивачі вказували на ймовірність виконання в заповіті підпису від імені ОСОБА_8 іншою особою.

У зв'язку з цим просили визнати заповіт посвідчений від імені ОСОБА_8 08.07.2014 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г. І. та свідоцтва видані на ім'я ОСОБА_5 - про право на спадщину на ? частку квартири АДРЕСА_1 та банківські вклади ОСОБА_8 у ПАТ КБ «Приватбанк» - недійсними.

Рішенням Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Галина Іванівна про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що суд не надав жодної правової оцінки медичним документам, які підтверджують, що померла ОСОБА_8 на момент складання заповіту перебувала в край важкому стані, а відтак не здатна була підписати складений заповіт, як і усвідомлювати значення своїх дій. Факт перебування ОСОБА_8 в безпорадному фізичному та моральному стані підтверджували свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, однак суд безпідставно не взяв їх до уваги.

Що стосується показань свідка ОСОБА_12, то такі на думку апелянта не можуть братися судом до уваги, оскільки вона констатувала тільки факт перебування нотаріуса та спадкодавця наодинці, однак вона не була безпосереднім очевидцем підписання заповіту ОСОБА_8

Також апелянт вказує, що висновком експерта №148 від 30.04.2015 року не надано відповіді на питання, чи виконано підпис у реєстрі вчинення нотаріальних дій за 08.07.2014 року саме ОСОБА_8 чи іншою особою. На думку апелянта, без проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи, на підставі отриманих адвокатом додаткових зразків вільного рукописного тексту і підпису ОСОБА_8 не можливо об'єктивно вирішити спір по суті. Крім цього, зазначає, що питання дієздатності ОСОБА_8 на момент вчинення заповіту суд взагалі не досліджував.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просила скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

ОСОБА_5 та її представник доводи апеляційної скарги не визнали, просять її відхилити, рішення суду першої інстанції вважають законним та обгрунтованим.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги визнав та пояснив, що квартира належала його дідові ( батькові ОСОБА_4.) і всі родичі знали про те, що у цій квартирі після смерті ОСОБА_8 буде проживати позивач ОСОБА_4

Приватний нотаріус Богородчанського РНО Максьом Г.І. доводи апеляційної скарги заперечила та пояснила, що підстав сумніватися у дієздатності ОСОБА_8 не було, оскільки остання особисто озвучила їй своє волевиявлення, після прочитання підписала заповіт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає, до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2014 року приватним нотаріусом Богородчанського РНО Максьом Г.І. від імені ОСОБА_8 було посвідчено заповіт, згідно якого належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті, ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_5

У зв'язку з хворобою заповідача заповіт було складено та посвідчено вдома.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

09.02.2015 року приватним нотаріусом Богородчанського РНО були вдані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири АДРЕСА_2 та банківські вклади:в сумі 4521,11 грн. на рахунку НОМЕР_1 у Богородчанському відділенні №1 Івано-Франківської філії ПАТ КБ «Приватбанк» та в сумі 1360, 60 грн., на картковому рахунку НОМЕР_2 у відділенні «Привокзальне» цієї ж філії.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4, та ОСОБА_2 вказували на те, що заповіт від імені ОСОБА_8 насправді підписаний іншою особою, а волевиявлення заповідача не було вільним, і не відповідало її волі.

З матеріалів вбачається, що за клопотанням позивача у справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №148 від 30.04.2015 року , підпис у заповіті від імені ОСОБА_8, посвідченому 08.07.2014 року приватним нотаріусом Богородчанського РНО Максьом Г.І. виконаний ОСОБА_8 Ознак, які б свідчили про вплив збиваючих факторів зовнішнього чи внутрішнього характеру на виконавця підпису у заповіті, не виявлено.

Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Обмежившись лише встановленим фактом про те, що заповіт від імені ОСОБА_8 підписаний заповідачем та посвідчений у відповідності до норм чинного цивільного законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним, а також свідоцтв про право на спадщину за заповітом та відмовив у позові ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Однак висновок суду першої інстанції не є повним, з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, так і матеріалів справи, однією із підстав визнання заповіту позивачі вказували той факт, що внаслідок важкого захворювання та вживання лікувальних препаратів ОСОБА_8 на момент складання та посвідчення заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Зазначена позовна вимога судом не досліджувалася. Зважаючи на це, ухвалене у справі рішення не може вважатися законним та обґрунтованим і підлягає до скасування.

Вирішуючи спір по суті, зокрема, в частині вимог позивачів про визнання заповіту недійсним з огляду на стан здоров'я ОСОБА_8, апеляційний суд виходив з наступного.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України).

За клопотанням апелянта ОСОБА_2 ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.09.2015 року у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої постановлено питання: чи страждала ОСОБА_8 на час складання оспорюваного заповіту будь якими хронічними психічними захворюваннями, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки. Крім того, ставилось питання чи могла в повній мірі ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії, надавати їм належну оцінку або керувати ними під час складання заповіту.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №340/15 від 21.12.2015 року ОСОБА_8 страждала органічним розладом особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку у формі глибокої астенії та ознаками психоорганічного синдрому. Зазначене захворювання істотно впливало на здатність ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто ОСОБА_8 не могла в повній мірі усвідомлювати свої дії, надавати їм належну оцінку і керувати ними під час складання заповіту, який було посвідчено 08.07.2014 року приватним нотаріусом Богородчанського РНО Максьом Г.І. Отже проведена у справі судово-психіатрична експерта не дала категоричних висновків щодо нездатності ОСОБА_8 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час вчинення оспорюваного правочину. Натомість тільки вказала на ймовірність того, що захворювання на яке страждала ОСОБА_8 істотно впливало на здатність усвідомлювати нею свої дії, та керувати ними.

За змістом ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст. 212 ЦПК України .

Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

При перевірці і оцінці експертного висновку судом з'ясовано, зокрема, повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Зважаючи на те, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 р. у справі № 6-9цс12), то підстав для задоволення позову з мотивів, зазначених позивачами, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного та ст.ст. 1247, 1257, 225 ЦК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 23 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-приватний нотаріус Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Галина Іванівна про визнання недійсним заповіту та свідоцтв про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський