Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 484/4244/15-ц
Провадження № 2/484/72/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016р. . Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Літвіненко Т.Я.

секретар судового засідання - Шилакіна Л.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про стягнення коштів за договором депозиту

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) про стягнення депозитному вкладу в сумі 90000 грн. за договором №SAMDNWFD100 від 27.02.2014р. (далі - Договір), мотивуючи вимоги тим, що 27.02.2014р. між ним та Банком у відділенні, що знаходилось на території м. Ялта Автономної Республіки Крим (далі - АРК), було оформлено Договір «вклад «Стандарт», відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 90000 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк 6 місяців включно. У липні 2014р. він звернувся за місцем свого проживання до Первомайського відділення Банку та попередив, що має намір забрати свої кошти. Однак, кошти йому не повернуті.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. До суду він також надав заперечення на позов вказуючи, що позивач не надав суду доказів того, що він звертався до відповідача із вимогою про дострокове розірвання договору банківського вкладу та виплату коштів, не довів належними доказами факту укладення договору банківського вкладу між сторонами, факту внесення заявленої суми грошових коштів на рахунок. Крім того, в запереченнях зазначено, що враховуючи ситуацію на території Автономної Республіки Крим позивач міг звернутися з аналогічними вимогами до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» або до судів Російської Федерації на території АРК, що призведе до подвійного стягнення з банку грошових коштів за Договором.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та Банком у філії «Кримське регіональне управління» оформлено банківський вклад «Стандарт» SAMDNWFD100, відповідно до умов якого, відповідач прийняв від вкладника кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 90000 гривень у формі депозиту (вкладу) на строк зберігання 6 місяців з 27.02.2014р. по 27.08.2014року включно.

Під час розгляду справи представником позивача суду надано оригінал Договору та оригінал чеку, відповідно до якого позивач вніс на рахунок №23659, відкритий відповідачем відповідно до умов Договору, 90000грн.

У зазначених документах містяться відомості про умови депозитного договору, строк його дії, номер депозитного рахунку, сума вкладу, сума останнього поповнення депозиту, нарахованих відсотках, тощо.

При цьому, відповідач не надав суду докази, які б спростували факти наявності депозитних зобов'язань між ним та позивачем, внесення вкладу позивачем на суму 90000грн. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Таким чином, заперечення відповідача щодо невизнання існування банківського вкладу, суд до уваги не приймає.

Відповідно до вимог ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняв від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

У вересні 2014р. позивач звернувся із заявою щодо виплати суми депозиту, однак відповідач не виконав своїх зобов'язань та після закінчення строку вклад не повернув.

Розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд з прав людини вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи».

Крім того, відмовляючи повернути кошти, які належать позивачу на праві власності, Банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції, та згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вказаних обставин, вимоги позивача щодо стягнення коштів за договором банківського вкладу є обґрунтованими.

На момент розгляду справи АРК, на території якої був відкритий банківський рахунок має статус тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 вказаного Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк має відповідати за зобовязаннями, взятими на себе укладеним договором.

Тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку відповідно до ст.. 1 Закону України від 15.04.2014р. «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачем вкладу є ПАТ КБ «Приватбанк», то згідно чинного законодавства саме відповідач як юридична особа має виконувати зобовязання за Договором. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обовязків по укладених і дійсних договорах.

Доводи відповідача про те, що задоволення позову може призвести до ймовірності подвійного стягнення з Банку грошових коштів за Договором, суд вважає безпідставними, оскільки оригінал Договору та оригінал квитанції на внесення депозитного вкладу позивач надав суду.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу.

З квитанцій, наданих позивачем вбачається, що ним було сплачено 900грн. судового збору та 2000грн. за надання юридичної допомоги.

З урахуванням вище наведеного, вимог Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, суд вважає за необхідне стягнути понесені судові витрати з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 90000 (дев'яносто тисяч)грн. за договором №SAMDNWFD100 від 27.02.2014р., витрати по сплаті судового збору в сумі 900грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн., всього 92900 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот)грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: