Справа 333/1319/16
Пр. №2/333/1251/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Наумової І.Й.,

при секретарі Кунець В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами. В обґрунтування позову позивач вказує, що 21.11.2014 року ОСОБА_4 уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитний договір №57 (далі за текстом Договір), відповідно до якого вона отримала кредит на суму 700,00 гривень, який зобовязалась повернути разом з нарахованими процентами в сумі 420,00 гривень до 20.12.2014 року.

В забезпечення виконання зобовязання за Договором між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 21.11.2014 року укладено договір поруки з поручителем ОСОБА_3, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідачки ОСОБА_4 У відповідності до якого відповідальність відповідача ОСОБА_3 за порукою обмежена сумою 50 гривень.

Позивач свої зобовязання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_4 кредит на вказану вище суму.

Відповідач ОСОБА_4 свої зобовязання за Договором не виконала, кредитні кошти у встановлений строк позивачу не повернула, 21.12.2014 року сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 434,00 гривні, частково сплатила суму кредиту у розмірі 16,00 гривень та пролонгувала Договір строком до 20.01.2015 року, зобовязавшись повернути кредит разом з відсотками у розмірі 1094 гривні 40 копійок. Внаслідок чого станом на 09.03.2016 року у неї виникла заборгованість в сумі 6757 гривень 92 копійки, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 684 гривні, заборгованості за процентами в розмірі 410 гривень 40 копійок та пені в розмірі 5663 гривні 52 копійки.

Позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість за кредитним Договором в сумі 6707 гривень 92 копійки, а з відповідача ОСОБА_5 50 гривень за договором поруки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову про що надала письмові заперечення та просила у позові відмовити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно. Причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України врегульовано строк (термін) виконання зобов'язання, а саме частиною першою встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за змістом ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

За змістом ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якою передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пеня є одним з видів неустойки.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, що передбачено частинами 1, 2 ст.553 ЦК України.

Ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Судом встановлено, що 21.11.2014 року укладений кредитний договір між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_4 в формі заяви-анкети №57 (а.с.9).

Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 684 гривні та відсотків в сумі 410 гривень 40 копійок підтверджується розрахунком. Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими з огляду на умови підписаної відповідачем ОСОБА_4 заяви анкети на отримання кредиту.

Згідно з умовами вказаної заяви позичальник зобовязаний сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 2% за кожний день користування кредитом, розмір яких станом на 09.03.2016 року складає 410 гривень 40 копійок.

З урахуванням наведеного, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1094 гривні 40 копійок, яка складається з тіла кредиту у розмірі 684 гривні та відсотків в сумі 410 гривні 40 копійок.

В той же час, суд констатує, що заявою-анкетою на отримання кредиту не встановлено відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді неустойки (пені), яку позивач нарахував на зобовязання відповідача ОСОБА_4

Вказана заява-анкета не містить також жодного посилання на «Умови надання та обслуговування кредитів», які позивачем долучено до матеріалів справи та на пункти, на які він посилається в позовній заяві.

Крім того, зазначені «Умови надання та обслуговування кредитів» не підписувались відповідачем ОСОБА_4 та не містять відмітки про її з ними ознайомлення. В заяві-анкеті також не зазначено про те, що ОСОБА_4 ознайомлена з «Умовами надання та обслуговування кредитів».

Будь-яких інших доказів на підтвердження узгодження між сторонами кредитного договору умови про стягнення пені матеріали справи не містять.

За вказаних обставин частина позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» пені є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

В матеріалах справи міститься копія договору поруки від 21.11.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором №57 від 21.11.2014 року.

Пунктом 1.3. вказаного договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя ОСОБА_3 за порукою обмежується сумою 50 гривень.

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що у випадку не виконання Боржником своїх зобовязань за основним договором, Поручитель та Боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому Кредитор має право вимагати виконання зобовязань як від Боржника та Поручителя спільно, так і від кожного із них окремо.

Позивачем суду не надано доказів того, що поручитель ОСОБА_3 був повідомлений про наявність простроченої заборгованості основного боржника за кредитним договором ОСОБА_4, зважаючи на те, що заборгованість почала виникати задовго до звернення позивача до суду 17.03.2016 року

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, що може бути визначена правочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до п.3.1 договору поруки, укладеного між сторонами, він діє до повного припинення всіх зобовязань Боржника за основним договором або до погашення Поручителем зобовязань Боржника в рахунок виконання за Основним договором в сумі та в межах якої Поручитель відповідає перед Кредитором. Отже, зазначеним договором поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вказувалося, з розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на час звернення до суду вбачається, що прострочена заборгованість позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором виникла у січні 2015 року, з цього часу вона не вносила коштів на погашення кредиту взагалі.

Позичальник не виконав умови кредитного договору і у цьому разі у позивача виникло право вимоги повернення кредиту. Відтак з цього моменту почав спливати визначений договором поруки шестимісячний строк виконання зобов'язання, протягом якого банк (позивач) має право звернутись з вимогою до поручителя, а у разі, якщо позивач не скористається таким правом, зобов'язання за договором поруки припиняються після спливу такого строку.

До суду з позовом до поручителя банк звернувся 17.03.2016 року тобто за межами шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України. Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, то право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються. У зв'язку з цим, зобов'язання поручителя за договорами поруки, що укладений 21.11.2014 року між позивачем та ОСОБА_3 припинився відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Отже, вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Служба миттєвого кредитування» 50 гривень за договором поруки від 21.11.2014 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати просуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, в зв'язку з чим стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 223,24 грн..

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.526, 527, 530, 533, 536, 543, 549, 550, 551, 625, 1046, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» заборгованість у розмірі 1094 гривні 40 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 684 гривні, заборгованості за процентами в розмірі 410 гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» судовий збір у розмірі 223,24 грн. (двісті двадцять три грн. 24 коп.).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й.Наумова