УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання недійсними умов договору, що обмежують права споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- звільнити його від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- визнати недійсними п. 6.13 розділу 1 Умов публічної пропозиції договору 9143132, що обмежують права споживача і суперечать цілям договору.

Ухвалою судді Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись із указаною ухвалою судді місцевого суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою судді апеляційного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2016 року визнано неподаною і повернуто ОСОБА_3

У касаційній скарзіОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суддя апеляційного суду, визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її ОСОБА_3, виходив із того, що заявник у наданий йому строк не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме: не сплатив судовий збір.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов з порушенням норм процесуального закону.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам ст. 295 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 лютого 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліку, а саме: сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору (а. с. 12), оскільки згідно із цією нормою споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

Частиною 3 статті 22 вказаного Закону встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов'язані з порушенням їх прав.

Закон України «Про захист прав споживачів» у цій частині у зв'язку із прийняттям Закону України «Про судовий збір» (у редакції від 08 липня 2011 року) не змінений, з нього не виключена вказівка про звільнення споживачів від сплати судового збору.

За таких обставин при чинності Закону України «Про захист прав споживачів», яким встановлені права споживача, визначені механізми їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, серед яких право на звернення до суду, складовою забезпечення якого є звільнення споживача від сплати судового збору, саме по собі незазначення споживачів у переліку осіб, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мають пільги щодо сплати судового збору, не може свідчити, що споживачі такої пільги, встановленої відносно них спеціальним Законом, який гарантує захист їх прав, не мають.

Покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору, апеляційний суд вказаних вимог закону не врахував, неправильно витлумачив закон та дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у справі за його, як споживача, позовом, пов'язаним із захистом його порушених прав, має сплачувати судовий збір.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а питання про відкриття апеляційного провадження - передачі на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 10 березня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М. Коротун

Л.М. Мазур

О.В. Попович