АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6941/16 Справа № 175/130/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М. за участю секретаря - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, третя особа Дніпропетровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Дніпропетровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про звільнення майна з-під арешту / а. с. 2-5 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 30.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNK0GA00000054 згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 55000 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 30.08.2007 року було укладено договір іпотеки № DNK0GA00000054 згідно умов якого (п.33.3) відповідачка передала в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 і району (загальною площею 69,20 кв. м та житловою 40,90 кв. м).

Однак, не зважаючи на дані обставини державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3 13.10.2011 року накладено арешт на іпотечну квартиру, при примусовому виконанні виконавчого провадження ВП № 29185183 про стягнення з ОСОБА_2 на користь юридичних та фізичних осіб заборгованості.

Згідно Інструкції про проведення виконавчих дій № 4/5 від 15.12.1999 року на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом чи іпотечні сертифікати».

Відповідно до ст. банк 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Оскільки, договір іпотеки був укладений 30.08.2007 року і в цей же день ця іпотека була зареєстрована в Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, то державна виконавча служба не мала правових підстав 13.10.2011 року звертати стягнення на предмет іпотеки на користь інших стягувачів.

За таких обставин, банк просив звільнити з-під арешту, накладеного 13.10.2011 року державним виконавцем ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1 і району (загальною площею 69,20 кв. м та житловою 40,90 кв. м), яка належить на праві власності ОСОБА_2, заборонивши органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» прав іпотекодержателя щодо цієї квартири / а. с. 2-5 /.

Представник відповідачки заперечував проти позову.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2016 року позовні вимоги банку до ОСОБА_2 задоволені.

Суд звільнив з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_3 від 13.10.2011 року, по виконавчому провадженню ВП № 29185183 на нерухоме майно належне на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, а саме: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 69,20 кв. м та житловою 40,90 кв. м, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Слобожанське (Ювілейне), АДРЕСА_2.

Також, судом стягнено з відповідачки на користь банку витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 грн. / а. с. 149-150 /.

З цим рішенням не погодилася відповідачка і звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, відмовивши банку в його позовних вимогах, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права / а. с. 153-158 /. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову банку в його позові, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги банку суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання за кредитним договором № DNK0GA00000054 від 30.08.2007 року відповідачкою не виконані, договір іпотеки від 30.08.2007 року № DNK0GA00000054 є чинним, а тому державна виконавча служба не мала правових підстав 13.10.2011 року звертати стягнення на предмет іпотеки на користь інших стягувачів.

Однак, з такими висновками суду погодитися неможна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира АДРЕСА_3 (нині Слобожанське) Дніпропетровської області і району належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 / а. с. 43 /.

Як вбачається з матеріалів справи договір іпотеки № DNK0GA00000054 від 30.08.2001 року, згідно якого було передано в іпотеку банку спірну квартиру АДРЕСА_3 (нині Слобожанське) Дніпропетровської області і району, - було укладено між АТ КБ «Приватбанк» (нині ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2, яка діяла від свого імені та як законний представник малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що діяв за згодою матері ОСОБА_2 / а. с. 11-13 /.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд не прийняв до уваги той факт, що власниками спірної квартири є три громадянина України, з яких на сьогоднішній день двоє повнолітніх (ОСОБА_2 і ОСОБА_4В.), а один неповнолітній (ОСОБА_5С.), тобто суд вирішив питання щодо права власності осіб, які не були залучені до участі у справі (ОСОБА_4 та ОСОБА_5С.), як і не був залучений до справи орган опіки і піклування, оскільки співвласник квартири ОСОБА_5 є неповнолітнім.

Отже, суд першої інстанції, в порушення ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя не вирішив питання щодо захисту прав інших співвласників квартири, тоді як згідно ст. 5 ЦПК України суд зобовязаний здійснювати судочинство на засадах рівності всіх перед законом (як позивачів так і відповідачів).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі підлягає скасуванню з відмовою банку в позові, який заявлено передчасно.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2016 року - скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: