ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/586/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2016 р.Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Голоденко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» (далі по тексту - Позивач, ПрАТ «УТСК») звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05.12.2014 р., укладений між ним та ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 грудня 2014 року відбулось ДТП за участю автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3 05 грудня 2014 року між 2011 року між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено договір № 15510 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту. 18 грудня 2015 року з письмовим повідомленням про ДТП до Позивача звернувся ОСОБА_2 та пред'явив копію договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності № 15510 від 05.12.2014 р. На момент отримання вказаного повідомлення Позивач не мав інформацію про реалізацію даного договору страхування та відповідну страхову премію не отримувало. Так, бланк договору № 15510 було передано для реалізації ФОП ОСОБА_4, який є повіреною особою за договором доручення № 747/Ю від 06.08.2013 р. Посилався на те, що підпис на договорі № 15510 не збігається з підписом ОСОБА_4, та спірний договір підписано невстановленою особою. На підставі ст.ст. 92, 203, 204, 207, 215 ЦК України просив визнати спірний договір недійсним.

В судовому засіданні представник позивача приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - Гурнік Артем Ігорович, який діє на підставі довіреністі (а.с. 60) позов підтримав з викладених в ньому підстав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, який діє на підставі угоди про надання правової допомоги та ордеру (а.с. 40-42) проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що посилання позивача, що договір добровільного страхування цивільної правової відповідальності власників наземного транспортного засобу № 15510 від 05 грудня 2014 року підписаний не уповноваженої особою, але в той час зазначає, що бланк полісу був переданий представнику Позивача ФОП ОСОБА_4 на підставі договору доручення № 747/Ю, що укладений між Позивачем та ФОП ОСОБА_4. Вважає, що це суто внутрішні відносини Позивача зі своїми представниками і ніяким чином не стосуються Відповідача. Укладаючи договір з Позивачем, Відповідач був переконаний, що договір укладається з уповноваженим представником, оскільки був скріплений печаткою та укладений на номерному бланку Позивача. Позивач до позову надає акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 в якому зазначається перелік укладених договорів страхування, серед яких є і договір № 15510, що укладений з Відповідачем. Якщо є які-небудь неузгодженості що стосуються договору страхування, то Позивач повинен з'ясовувати ці питання зі своїм представником, а не з клієнтом. Також, посилався, що під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною подією де третьою особою був Позивач, представник позивача підтвердив наявність договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортного засобу № 15510 від 05.12.2014 р. Також, сам представник позивача підтверджував факт укладення такого договору. Та згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню в даній справі. Просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі (а.с. 55).

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7, діє на підставі довіреності (а.с. 43) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання третя особа фізична особа-підприємець - ОСОБА_4 не з'явився, повідомлений за місцем проживання, причини не явки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року відбулось ДТП за участю автомобіля «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Ніссан», д.н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3

18 грудня 2014 року Відповідач звернувся до Позивача з повідомленням про ДТП (а.с. 8-9).

05 грудня 2014 року між приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_2 укладено договір № 15510 добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (а.с. 3).

Зі змісту позовної заяви та під час розгляду справи представник позивача посилався на те, що 18 грудня 2015 року з письмовим повідомленням про ДТП до Позивача звернувся ОСОБА_2 та пред'явив копію договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності № 15510 від 05.12.2014 р. На момент отримання вказаного повідомлення Позивач не мав інформацію про реалізацію даного договору страхування та відповідну страхову премію не отримувало. Так, бланк договору № 15510 було передано для реалізації ФОП ОСОБА_4, який є повіреною особою за договором доручення № 747/Ю від 06.08.2013 р. (а.с. 4-6).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту виконаних робіт за період з 01.12.2014 р. по 19.12.2014 р. повіреним виконанні дії з укладених договорів страхування та отримані за ними страхові платежі, одним з яких є і договір за № 15510 (а.с. 7).

Посилання позивача на те, що підпис на договорі № 15510 не збігається з підписом ОСОБА_4, та спірний договір підписано невстановленою особою суд оцінює критично, оскільки, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження даного факту Позивачем до суду надано не було, разом з тим, під час розгляду справи, представник позивача не заперечував ту обставину, що номерний бланк договору скріплений печаткою саме позивача.

Згідно ч. 2 ст. 984 ЦК України та ст. 3 ЗУ «Про страхування» страхувальником може бути фізична або юридична особа.

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Частиною 1 статті 6 ЗУ «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про страхування» договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу. Якщо інше не передбачено договором.

Згідно до п. 1.2. Договір страхування набирає чинності з 00 год. 00 хвил. дня наступного за днем надходження страхового платежу на рахунок Страховика, але не раніше дати, що визначена в п. 4.1. цього Договору страхування, як дата початку дії Договору. Дія Договору страхування закінчується о 24 годині 00 хвилин дати, яка вказана в п. 4.1. Договору, як дата закінчення строку дії Договору страхування. Цей договір не набуває чинності, якщо страховий платіж що зазначений у п. 3.4. цього Договору, не був сплачений або був сплачений не в повному обсязі на поточний рахунок Страховика у термін, зазначений у п. 3.5. цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що страховий платіж по договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 15510 від 05.12.2014 р. в період часу з 05.12.2014 р. по 17.12.2014 р. на рахунок ПрАТ «УТСК» не надходив (а.с. 54).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення матеріальної і моральної шкоди, що набрало законної сили, встановлено, що договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспортного засобу № 15510 від 05.12.2014 р. є чинним і підлягає виконанню страховиком (а.с. 62-63). Та згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів, дотримання яких є необхідним для чинності договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження доводів викладених в позовній заяві Позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, скріпили підписами, отже договір є укладеним та таким, що містить у собі чіткі принципи, передбачені цивільним законодавством для даної категорії договорів та в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 про визнання договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: