АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретаря: Костюк Л.С.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець ВДВС Глибоцького РУЮ Михайлюк Л.Л. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні ВДВС Глибоцького РУЮ перебуває зведене виконавче провадження № 42019806 від 11 лютого 2014 року про стягнення боргу в розмірі - 1933395,08грн. з ОСОБА_1 Однак боржник ухиляється від виконання покладених на нього судом зобов'язань, в добровільному порядку рішення суду не виконує, на виклики державного виконавця не з'являється, а тому просив подання задовольнити.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2016 року подання задоволено.

Встановлено боржнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянину України, зареєстрованого за адресою:

№22ц-1252/2016 рік Головуючий у 1 інстанції: Цуренко В.А.

Категорія: 81 Доповідач: Височанська Н.К.

АДРЕСА_1, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до повного погашення заборгованості.

На дану ухвалу ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні подання.

Посилався на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції в ухвалі не зазначив мотивів щодо ухилення боржника від виконання рішення та наміру виїхати за кордон.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання старшого державного виконавця ВДВС Глибоцького РУЮ та обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від добровільного виконання рішення суду.

Проте погодитися з таким висновком не можна, оскільки суд першої інстанції зробив його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції перебувають декілька виконавчих проваджень про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами та договором позики.

Відповідно дост.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом, і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Задовольняючи подання, суд першої інстанції не врахував норми цього Закону щодо підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду.

Зі змісту п.5 ст.6 зазначеного Закону, вбачається, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобовязань, але і ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Тобто право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні належні докази щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань по сплаті заборгованості за рішеннями судів.

Сам факт невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов'язків.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне.

Відповідно до положення ч.3ст.10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Судом першої інстанції неповно встановлені всі обставини справи, не досліджено виконавче провадження та зроблено помилковий висновок про наявність підстав для задоволення подання.

Крім цього, суд першої інстанції взагалі не мотивував та не обґрунтував ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов»язань за судовими рішеннями.

Так, ОСОБА_1 до апеляційної скарги надав копію акту опису й арешту майна від 31.03.2014 року, з якого вбачається, що був описаний і накладений арешт на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_2; витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, з якого вбачається, що у боржника є транспортні засоби.

Отже, у державного виконавця з метою виконання рішень судів є можливість реалізувати описане та арештоване майно.

Враховуючи всі обставини справи, колегія суддів вважає, що державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факт ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, а тому, відсутні підстави для задоволення подання про тимчасове обмеження особи в праві виїзду за межі України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального права, і відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2016 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області Михайлюк Л.Л. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: