АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/1873/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/789/517/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

при секретарі - Брілю В.М.

з участю ОСОБА_2 та його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" на рішення Теребовлянського районного суду від 01.02.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про розірвання договору та повернення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 12 листопада 2014 року, з метою придбання автомобіля "Хюндай туксон", між ним та ТзОВ"Лізингова компанія "Автофінанс" укладено договір фінансового лізингу. Враховуючи те, що відповідачем істотно порушено умови договору, а саме неправомірно змінено вартість предмету лізингу, просить вказаний договір розірвати, стягнути сплачені ним грошові кошти, комісію за прийом платежів, індекс інфляції за користування грошовими коштами та судовий збір.

Рішенням Теребовлянського районного суду від 01.06.2016 року позов ОСОБА_2 до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про розірвання договору та повернення коштів задоволено:

розірвано договір фінансового лізингу № 01/14-00450 від 12 листопада 2014 року з додатками укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс";

стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_2 сплачені кошти в розмірі 2030 грн. - комісія за організацію та оформлення договору, 110 000 грн. - сума лізингу, 6609 грн.- комісія за передачу предмета лізингу, 176, 26 грн. 880, 52, 87, 10 грн. - комісії за прийом платежів згідно тарифів банку;

стягнуто з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_2 розрахунок індексу інфляції на суму невиконаних зобов'язань по договору № 01/14-00450 за період з 20 листопада 2014 року по 26 серпня 2015 року в розмірі 64134, 40коп. Та 3% річних - 3182,64 грн.;

стягнуто з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" судовий збір в розмірі 2070 грн. 76 коп. в дохід держави за позовну вимогу майнового характеру;

стягнуто з ТзОв "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487, 20 грн. сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду не майнового характеру;

стягнуто з ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" в користь ОСОБА_2 147 грн. 60 коп. судових витрат за проведення експертного дослідження № 447/15-22 від 26 серпня 2015 року.

В апеляційній скарзі ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що дії лізингової компанії з приводу зміни ціни договору не суперечить його умовам, оскільки ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" офіційним листом повідомила позивача про можливі зміни щодо ціни договору лізингу.

Окрім цього, помилковим є і висновок суду про стягнення коштів, оскільки згідно Договору лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, однак адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, заслухавши позивача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що договір фінансового лізингу є чинним однак умовами договору не передбачалась ймовірність подорожчання предмету лізингу чи його заміна, що є порушенням істотних умов договору.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України №723 від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" (надалі Закон №723) та Законом України №2664 від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"( надалі Закон № 2664).

Згідно ч.1 ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним безпопередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Такому змісту відповідають положення ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з вищенаведеного, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору та норм матеріального закону (ст.628 ЦК України).

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що 02.11.2014 року між ОСОБА_2 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00450 в простій письмовій формі, предметом якого є автомобіль "Хюндай Туксон" (а.с. 5).

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

В силу ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У разі нікчемності правочину, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України).

Верховний суд України у своїй правовій позиції у справі № 6-2766цс15 при вирішенні позовних вимог до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" прийшов до висновку що договір фінансового лізингу, який не посвідчено нотаріально є нікчемним.

З аналізу фактичних обставин справи в контексті вищенаведеної правової позиції та норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що договір Фінансового лізингу № 001643 від 07 жовтня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" є нікчемним, тому у даному випадку, відсутні підстави для його розірвання.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін, тобто ч.4 ст.216 ЦК України говорить про необхідність пред`явлення вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Оскільки оскаржуваний договір є нікчемним через недодержання сторонами вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, то відсутня необхідність встановлювати обставини щодо розірвання договору Фінансового лізингу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати ухваливши нове, яким відмовити у позові ОСОБА_2 до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про розірвання договору та повернення коштів

Керуючись ст. ст. 307, 309, 360-7 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс"- частково задовольнити.

Скасувати рішення Теребовлянського районного суду від 01.02.2016 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ТзОВ "Лізингова компанія "Автофінанс" про розірвання договору та повернення коштів.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач