Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КолодійчукаВ.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар Валентина Миколаївна, ОСОБА_6, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 березня 2016 року,

встановила:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4, треті особи: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М., ОСОБА_6, про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідчений 5 грудня 2008 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М., зареєстрований в реєстрі за

№2-3691. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 16 квітня 2013 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М., зареєстрований в реєстрі за №1-736.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 грудня 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати для продовження розгляду до апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її

ОСОБА_4, апеляційний суд виходив із того, що остання не виконала вимоги ухвали суду в установлений судом строк.

Проте даний висновок не ґрунтується на процесуальному законі.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 грудня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_4 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Київської області 26 січня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, а саме сплати судового збору, що відповідало вимогам ст. ст. 121, 297 ЦПК України.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху було несплата заявником судового збору, розмір якого становить 1 978,64 грн.

15 лютого 2016 року апеляційним судом зареєстровано матеріали на виконання вимог ухвали суду - оригінал квитанції про сплату судового збору на суму 267,96 грн.

Визнаючи апеляційну скаргу неподаною та повертаючи її заявнику, апеляційний суд зазначав, що заявником не виконано вимоги ухвали, оскільки збір сплачено в сумі 267,96 грн як за вимогу немайнового характеру. Зазначено, що оскільки свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом є документом, на підставі якого виникає (або припиняться) право власності на майно, що має певну вартість, ціна позову, в даному конкретному випадку, має бути визначена вартістю цього майна.

Як убачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

У п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК). За подання до суду таких заяв сплачується судовий збір згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI.

Визначаючи розмір судового збору, який підлягає сплаті при подачі апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції наведені роз'яснення не врахував та прийшов до помилкового висновку про те, що спір між сторонами носить майновий характер.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Оскільки судові процедури повинні бути справедливими (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), тому особа безпідставно не може бути позбавлена конституційного права на апеляційне оскарження рішення суду.

З урахуванням наведеного, постановлена в справі ухвала апеляційного суду не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2

ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 березня 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська