У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилалася на те, що 06 серпня 2013 року ОСОБА_7 отримала у позику грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що на момент подачі позову за офіційним курсом долара США до гривні еквівалентно 555 262 грн 40 коп., які відповідач зобов'язалася повернути у термін до 10 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою, наданою відповідачем, яка засвідчує факт передання відповідачу позики. Однак у вказаний строк відповідач позику у повному розмірі не повернула. На вимогу позивача про добровільну сплату заборгованості відповідач сплатила станом на день подачі позову лише 900 доларів США та 43 796 грн, що станом на день звернення з позовом за офіційним курсом гривні до долара США становить 1 577 доларів 49 центів США, крім цього, відповідачем сплачено 4 998 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 15 253 долари США, що за курсом Національного банку України станом на 02 березня 2015 року складає 409 673 грн 53 коп. Оскільки відповідач прострочила виконання свого зобов'язання щодо повернення суми коштів, ОСОБА_6 просила також стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 8 630 грн 02 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 листопад 2015 року, позовні вимог ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики у розмірі 15 253 долари 53 центи США, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 8 801 грн 90 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із ухваленням рішення про часткове задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 06 серпня 2013 року ОСОБА_7 отримала у позику грошові кошти у сумі 20 000 доларів США, що на момент подачі позову за офіційним курсом долара США до гривні еквівалентно 555 262 грн 40 коп., які відповідач зобов'язалася повернути у термін до 10 вересня 2013 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем, яка засвідчує факт передання відповідачу позики.

Відповідач сплатила 900 доларів США та 48 794 грн, що за курсом Національного банку України становить 3 846 доларів 75 центів США.

ОСОБА_7 у визначений строк взяті на себе зобов'язання не виконала, від їх виконання ухиляється.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України).

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи щодоотримання відповідачем ОСОБА_7 від позивача ОСОБА_6 позики у розмірі 20 000 доларів США, неповернення позики у вказаному розмірі у термін до 10 вересня 2013 року, правильно визначив спірні правовідносини та обґрунтовано виходив із положень ст. 202, ч. ч. 1, 2 ст. 207, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1051 ЦК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про те, що оскільки у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, з огляду на те, що інший порядок її визначення не встановлений договором, та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Отже доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова