АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/476/15-ц Номер провадження 22-ц/786/374/16Головуючий у 1-й інстанції Юхно С.П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Лимар О.М.

За участі: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом.

Зазначала, що є власником автомобіля НОМЕР_1., який з 01 січня 2012р. зберігався на стоянці, орендованій ФОП ОСОБА_5

20 липня 2013 року її автомобіль, що знаходився на 57-му місці на території автомобільної стоянки по провулку Рибальському, 10-б, в м. Полтава, о 04 годині 30 хвилин був пошкоджений під час пожежі, що сталась внаслідок підпалу.

Уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь 396 898 грн. 19 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. витрат повязаних з наданням правової допомоги, 3969 грн. судового збору та 2457,60 грн.- за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку, про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САО082385 від 29 вересня 2012 року позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля НОМЕР_1.

Відповідач згідно свідоцтва про державну реєстрацію є фізичною особою-підприємцем , яка здійснює господарську діяльність, зокрема, щодо допоміжного обслуговування наземного транспорту ( а.с.75-81).

Згідно із рішенням Полтавської міської ради та на підставі договору оренди землі від 11 січня 2010р. ОСОБА_5 надано в оренду земельну ділянку площею 1284 кв.м для тимчасової автостоянки легкових автомобілів по пров.Рибальському,10-б м.Полтави ( а.с.82-86).

20 липня 2013 року автомобіль позивача знаходився на автостоянці відповідача, коли о 04-30 год. сталась пожежа, під час якої автомобіль ОСОБА_2 був пошкоджений.

Згідно висновку № 66 від 30.08.2013 року експерта-вибухотехніка відділу вибухотехнічної і пожежотехнічної експертизи, визначено осередки пожежі, під час якої пошкоджені автомобілі НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, та встановлено, що осередок пожежі був один, який знаходився у правій передній частині автомобіля НОМЕР_2. На речових доказах слідів короткого замикання не виявлено. Причиною виникнення пожежі у автомобіля послугувало джерело запалювання занесене ззовні з ознаками спеціальної підготовки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факту укладання договору для стоянки автомобіля та не надані докази на підтвердження оплати цих послуг, а відтак, прийшов до висновку що між сторонами не виникли правовідносини з договору зберігання.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком районного суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав договір № 57, укладений з приватним підприємцем ОСОБА_5 на стоянку автомобіля «Фольксваген», державний номер 4999 із терміном дії на 3 роки з 1 січня 2012р. по 1 січня 2015р. ( а.с.11).

Заперечуючи укладення цього договору, представник відповідача посилався на те, що договір не підписаний ОСОБА_2 і тому не може вважатися укладеним, а договірні відносини між сторонами тривали до 30 червня 2013р. останньої дати внесення коштів за послуги стоянки.

Проте, таке твердження представника відповідача спростовується наявністю примірника зазначеного договору, копія якого належним чином посвідчена підписом та печаткою ОСОБА_5 та надана до матеріалів кримінального провадження за фактом умисного пошкодження майна ОСОБА_2 ( а.с.255).

Відсутність на договорі підпису ОСОБА_2 не впливає на його дійсність, так як договір був оформлений безпосередньо орендодавцем відповідачем по справі та виданий позивачу, яка його схвалила.

Про те, що саме таким чином відповідачем здійснюється укладання договорів свідчить також те, що у справі за позовом ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_5 примірник договору на стоянку автомобіля НОМЕР_5 орендарем ОСОБА_6 також не підписаний, однак посвідчений орендодавцем ( а.с.13 справи 2-553/ 49 /2014 ).

Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_2 користувалась послугами автостоянки з 01.06.2012р. і кошти за послуги внесені до 30 червня 2013р.( а.с.13,17).

Однак колегія суддів позбавлена можливості оглянути документи, які передбачені п.30 "Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року та повинні вестися на автостоянці: журнал обліку транспортних засобів довготермінового зберігання , журнал обліку транспортних засобів тимчасового зберігання, журнал обліку щоденного та одноразового заїзду і виїзду транспортних засобів, журнал обліку транспортних засобів з пошкодженнями та некомплектних касова книга, книжки квитанцій.

Перелічені документи, зокрема, за 2013 рік були знищені , що підтверджується актом від 5 січня 2015р. ( а.с.103), хоча згідно з п. 44.3 Податкового Кодексу України встановлено обов'язок платників податків «забезпечити зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи».

Такі дії відповідача по передчасному знищенню первинних документів колегія суддів розцінює як умисне ухилення від надання доказів по справі.

Посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_2 самовільно поставила автомобіль на стоянку є надуманими, не підтвердженими належними доказами.

За таким поясненням представника відповідача слідує, що черговий приймальник автостоянки пропустив на стоянку автомобіль ОСОБА_2, який пошкоджений внаслідок пожежі, а тому відповідальність за спричинену шкоду настає за правилами ст.1172 ЦК України.

Між тим, колегія суддів приходить до висновку про наявність між сторонами договірних відносин по зберіганню автотранспортного засобу, які мали тривати до 1 січня 2015р. і орендодавець зобовязувався забезпечити охорону машини ( п.4.1 договору). Прийняття автотранспортного засобу позивача на зберігання посвідчено укладанням договору.

Тому, відповідно до загальних положень про зберігання за договором зберігання одна сторона ( зберігач) зобовязується зберігати річ , яка передана їй другою стороною ( поклажодавцем) , і повернути її поклажодавцеві у схоронності .

Статтею 942 ЦК України визначено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Як встановлено в п. 8 "Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року, відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки.

Відповідно до п. 27 вищезазначених Правил, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

В ч. 1, 2 ст. 950 ЦК України визначено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Відповідно до ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

З огляду на викладене вбачається, що ФОП ОСОБА_5 не вжито достатніх заходів для збереження переданого йому майна, внаслідок чого позивачу завданий матеріальний збиток, тому він підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок відповідача.

Як визначено у висновку судової автотоварознавчої експертизи № 365 від 17 червня 2015 року, ринкова вартість автомобіля "Volkswagen Passat 1,8",чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_6, станом на 21 травня 2015 року становить 396898,19 грн., вартість відновлювального ремонту не визначалась, оскільки відновлювати вказаний автомобіль неможливо та економічно недоцільно, не визначалась експертом також і залишкова вартість автомобіля, оскільки це потребує проведення робіт по розбиранню транспортного засобу, що може бути здійснено тільки га спеціалізованому для даної моделі КТЗ підприємстві автосервісу ( а.с.126-130).

Встановлений експертом розмір вартості пошкодженого автомобіля вірно визначений за дійсною вартістю майна на час розгляду спору, що відповідає розясненням, наданим в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Згідно з ч.1, п.1ч.2, ч.3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Доказів на спростування розміру збитків, заявлених позивачем, а саме -396898,19 грн.чи їх зменшення матеріали справи не містять та відповідачем не надані.

Крім того, з відповідача підлягають також стягненню витрати позивача по сплаті судового збору та за проведення судової автотоварознавчої експертизи. Витрати по наданню правової допомоги належним чином підтверджені наданим розрахунком адвоката ( а.с.50).

Зважаючи на те, що залишки автомобіля після пожежі, що мають певну цінність, продовжують зберігатися на стоянці відповідача, їх слід передати ОСОБА_5 після відшкодування збитків позивачу.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, ч.1 п.п.3,4 ст.309,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 грудня 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ( ідентифікаційний код НОМЕР_7) ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 396 898 грн. 19 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 10 000 грн. витрат за надання правової допомоги, 3969 грн. судового збору та 2457,60 грн.- витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Після відшкодування шкоди залишки автомобіля НОМЕР_1 передати ОСОБА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :