АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Міцнея В.Ф.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Скакун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ,,Чернівцірембуд, ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_3, реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ,,Чернівцірембуд (далі ТОВ ,,Чернівцірембуд), ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації.

Вказувала на те, що 24 січня 2014 року між ТОВ ,,Чернівцірембуд та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири спільного заселення №3-12 загальною площею 19,78 кв.м., що знаходиться в будинку № 12 по вулиці Полєтаєва у м. Чернівці.

Проте у вказане приміщення вона вселилась у 2001 році на підставі ордера, а з 2005 року користується цим приміщенням на підставі договору оренди житла.

17 серпня 2010 року між нею та ТОВ ,,Чернівцірембуд було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, а саме орендованого нею приміщення, з відстрочкою платежу.

Через складні життєві обставини вона не змогла дотриматись передбаченого договору графіку внесення коштів на рахунок ТОВ ,,Чернівцірембуд, в результаті чого договір був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2013 року.

----------------------------------------------------------------------------------------------------

22ц- 1117/16 головуючий у І-й інстанції Літвінова О.Г.

категорія:19/20 суддя-доповідач: ОСОБА_4

Однак і після розірвання зазначеного договору вона продовжує проживати у спірному приміщенні.

Вважала, що зміст договору купівлі-продажу, укладеного суперечить вимогам чинного законодавства, та порушує її права як наймача.

Посилаючись на ці обставини, просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири спільного заселення №3-12 в будинку №12 по вулиці Полєтаєва у м. Чернівці, укладений 24 січня 2014 року між ТОВ ,,Чернівцірембуд та ОСОБА_2, та скасувати державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2005 року між ТОВ ,,Чернівцірембуд та ОСОБА_1 було укладено строковий оплатний договір найму житла у будинку відомчого житлового фонду ОКВП ,,Чернівцірембуд, а саме кімнати №81 в будинку №12 по вулиці Полетаєва у м. Чернівці.

17 серпня 2010 року між ТОВ ,,Чернівцірембуд та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 40/10000 ідеальних часток будинку № 12 по вулиці Полетаєва у м.Чернівці, а саме приміщень загальною площею 19,78 кв.м., з відстрочкою платежу (а.с.21-22).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2013 року було розірвано вказаний договір з підстав порушення ОСОБА_1 умов договору.

21 січня 2014 року між ТОВ ,,Чернівцірембуд та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири спільного заселення № 3-12 загальною площею 19,78 кв.м. в будинку № 12 по вулиці Полєтаєва у м.Чернівці і на підставі цього договору за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказану квартиру у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання правочину недійсним.

За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу суперечить главі 26 ЦК України.

Пленум Верхового Суду України у п.5 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Позивачка ОСОБА_1 не є стороною договору купівлі-продажу спірної квартири від 21 січня 2014 року.

Безпідставним є посилання позивачки на те, що вона користується спірною квартирою на підставі договору оренди, а тому оспорюваним правочином порушено її право на цю квартиру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 16 грудня 2015 року, ОСОБА_1 виселено із спірної квартири та зобовязано її не чинити перешкод ОСОБА_2 у володінні, користуванні та розпорядженні цією квартирою.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що після розірвання рішенням суду від 17 червня 2013 року договору купівлі-продажу спірної квартири позивачка проживала у цій квартирі без законних на те підстав.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: