У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за рахунок спадкового майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг у розмірі 6 тис. 600 доларів США, що за курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 135 тис. 762 грн, вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5, від імені якого діяв ОСОБА_6, задоволено, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року скасовано та залишено в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 травня 2015 року.

16 лютого 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частин першої та четвертої статті 1281 та частини першої статті 1282 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня, 20 червня, 24 жовтня 2012 року, 26 вересня та 30 жовтня 2013 року, 17 грудня 2014 року, 23 вересня, 28 жовтня, 11 листопада, 16 та 23 грудня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції й залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції виходив з того, що позивачем дотримано шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 1281 ЦК України, пред'явлення вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення із спадкоємця боргу за договором позики в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- в ухвалі від 20 червня 2012 року зазначено, що суд апеляційної інстанції належним чином не визначив обсяг відповідальності відповідачів як спадкоємців перед кредитором, унаслідок чого порушив положення статті 1282 ЦК України, залишив поза увагою встановлені факти про наявність у спадкоємця боргу перед кредитором, унаслідок чого спір про стягнення боргу по суті не вирішив, що згідно зі статтею 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції та передачі справи на новий розгляд;

- в ухвалі від 24 жовтня 2012 року зазначено, що суд апеляційної інстанції всупереч статті 1282 ЦК України не визначив обсяг відповідальності відповідача як спадкоємця перед кредитором, не звернув уваги на встановлені факти про наявність у спадкоємця боргу перед кредитором, невірно витлумачив норми матеріального права щодо звернення стягнення боргу на спадкове майно, не роз'яснив сторонам їх право заявляти клопотання про призначення експертизи з метою встановлення реальної вартості спадкового майна, тому на підставі статті 338 ЦПК України суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції, а справу передав на новий розгляд;

- в ухвалі від 30 жовтня 2013 року суд скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, передавши справу на новий розгляд з підстав визначених статтею 338 ЦПК України. При цьому зазначив, що суди не перевірили доводів позивача та наданих ним доказів унаслідок чого не встановили момент настання строку вимоги про стягнення суми боргу за договором позики зі спадкоємців боржника, а також належним чином не з'ясували чи був дотриманий цей строк позивачем;

- в ухвалі від 17 грудня 2014 року зазначено, що судами попередніх інстанцій взагалі не встановлювався обсяг спадкового майна та його вартість, чим порушено положення статті 1282 ЦК України. Крім того, розглядаючи справу суди не звернули увагу на суттєву різницю у вартості будинку, визначену експертною оцінкою, наданою позивачем, та експертною оцінкою, наданою відповідачем, не з'ясували відповідність експертних висновків фактичним даним та обставинам справи, не роз'яснили сторонам їх право подавати клопотання про призначення судової експертизи для усунення розбіжностей. Таким чином суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судові рішення не відповідають вимогам статті 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що згідно зі статтею 338 ЦПК України є підставою для скасування цих судових рішень і передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції;

- в ухвалі від 28 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції й передаючи справу на новий розгляд, виходив з того, що на підставі частини другої статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, має право пред'явити вимоги саме до спадкоємців, а не до нотаріальної контори. Проте суд апеляційної інстанції не врахував, що спадкоємцям померлого боржника позивач направив листи-претензії щодо погашення заборгованості за кредитним договором вже після спливу шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, а також не звернуто увагу на розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий банком, згідно з яким сума боргу нараховувалась позивачем і після смерті боржника;

- в ухвалі від 11 листопада 2015 року суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції, що позивач не пропустив строк пред'явлення вимог до спадкоємців, які прийняли спадщину;

- в ухвалі від 16 грудня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову до правонаступників боржника, які виходили із недоведеності банком пред'явлення до спадкоємців вимоги про погашення заборгованості спадкодавця за кредитним договором у строки, встановлені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України;

- в ухвалі від 23 грудня 2015 року суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які встановивши, що позивач звернувся до спадкоємців боржника з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором поза межами шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, дійшли висновку про відмову в задоволенні позову.

У наданих для порівняння ухвалах та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 23 вересня 2015 року залишив без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про відмову у відкритті провадження в справі. При цьому суд зазначив, що встановивши, що банк звернувся до суду з позовом до особи, яка на час звернення померла, унаслідок чого її правоздатність припинено, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі, визначених у статті 122 ЦПК України, роз'яснивши позивачу його право на пред'явлення вимог до спадкоємців боржника у спосіб, визначений статтями 1281, 1282 ЦК України.

У справі, яку заявник просить переглянути, ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення боргу, який на час звернення був живим.

Порівняння ухвали Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, наданої заявником для порівняння, та ухвали, про перегляд якої подану заяву, не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, оскільки в справах наявні різні фактичні обставини.

Ухвали Вищого спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2012 року та 26 вересня 2013 року постановлено в справах, предметом розгляду яких були клопотання про заміну сторони (померлих боржників) у виконавчому провадженні на їх правонаступників (спадкоємців).

Ці ухвали прийнято в справах з іншим предметом спору і змістом позовних вимог, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за рахунок спадкового майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема