УхвалА

іменем україни

19 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України», ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору недійсним, відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 4 грудня 2013 року вона звернулася із заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Судова незалежна експертиза України» (далі - ТОВ «Судова незалежна експертиза України») для замовлення висновку будівельно-технічної експертизи з метою визначення й доведення розміру збитків, завданих її майну.

6 грудня 2013 року між нею та ТОВ «Судова незалежна експертиза України» в особі директора ОСОБА_5 укладено договір про проведення експертного дослідження, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання провести експертне будівельно-технічне дослідження та надати відповідь на питання, викладені у вищевказаній заяві. За вказане експертне дослідження вона сплатила товариству 4 тис. грн.

Позивачка указувала про те, що ТОВ «Судова незалежна експертиза України» в особі директора ОСОБА_5 у підписану нею заяву від 4 грудня 2013 року всупереч її інтересам включено пункт про те, що ремонтні роботи будуть виконуватися за договором з підрядною організацією, чим введено її в оману.

Вважала, що оскільки вона виконала свої зобов'язання за вищевказаним договором про проведення експертного дослідження щодо сплати грошових коштів за проведення експертизи, а ТОВ «Судова незалежна експертиза України» в особі директора ОСОБА_5 та експертом ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання не виконано, не надано їй висновок експерта, тому спірний договір нею в односторонньому порядку розірвано.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила визнати договір про проведення експертного дослідження від 6 грудня 2013 року недійсним, стягнути солідарно з відповідачів на її користь 842 672 грн завданих збитків, моральну шкоду у розмірі 205 500 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - про відмову від апеляційної скарги на рішення районного суду задоволено. Прийнято відмову представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - від апеляційної скарги на рішення районного суду і апеляційне провадження закрито.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення районного суду залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а у частині оскарження ухвали апеляційного суду про закриття апеляційного провадження, таке судове рішення скасувати й передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами(ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору про проведення експертного дослідження недійсним у зв'язку з недоведеністю позивачкою наявності умислу в діях відповідача, направлених на введення її в оману й сам факт обману, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішення не впливають.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про прийняття відмови представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7, від апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року й закриття апеляційного провадження, оскільки відповідає вимогам ч. 4 ст. 44, ч. 4 ст. 300 ЦПК України.

Згідно з п. 1.2. договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, клієнт надає адвокату право бути його представником у судових органах України будь-якої ланки з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві з питані, пов'язаних із захистом прав. Отже, відповідно до вищевказаного договору позивачка наділила ОСОБА_7 необхідними повноваженнями для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою про відмову від апеляційної скарги, докази щодо недійсності вказаного договору у матеріалах справи відсутні.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом заяв ОСОБА_4 від 20 квітня 2016 року про відсутність повноважень у ОСОБА_7 для відмови від апеляційної скарги безпідставні, оскільки спростовуються змістом вказаних заяв, у яких позивачка зазначала про відсутність повноважень ОСОБА_7 на звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою та вказувала, що підтримує тільки подану нею апеляційну скаргу.

Посилання касаційної скарги про те, що сторона позивача належним чином не була повідомлена про апеляційний розгляд справи, безпідставні, так як після відкладення розгляду справи з 26 квітня 2016 року на 24 травня 2016 року ОСОБА_8 - представник ОСОБА_4 - знайомився з матеріалами справи (а.с. 44, т. 3), ОСОБА_8, ОСОБА_4 та її інший представник - ОСОБА_7 - отримали повістки (а.с. 7, 8, 9, 12, 36, 37, 38, 39, 41, т. 3). Отже, вимоги ЦПК України про належне повідомлення про дату апеляційного розгляду виконано.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року, а також ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І.Журавель

С.П.Штелик