13 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4, зацікавлена особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі- ПАТ «Укрсоцбанк») у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що третейський суд розглянув справу, яка не підвідомча третейському суду, оскільки заявник є споживачем послуг відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».
Вказував, що на момент укладання договору поруки між ПАТ «Укрсоцбанк» не існувало будь-яких спорів, а враховуючи положення Закону України «Про третейські суди» спір між сторонами, що виник після укладання третейської угоди, не може бути переданий на вирішення третейського суду. Крім того, зазначав, що при розгляді даного спору третейським судом ОСОБА_4, як відповідач по справі, не був повідомлений належним чином, не отримував позовної заяви, не повідомлявся про дату та місце розгляду справи в третейському суді, чим останній був позбавлений права брати участь у судовому засіданні. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив скасувати рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня
2015 року заяву задоволено. Скасовано рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою в задоволенні заяви відмовлено.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 лютого
2016 року та залишити в силі ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Задовольняючи заяву ОСОБА_4 та скасовуючи рішення постійно діючого Третейського суду при Асаціації українських банків від 15 вересня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є споживачем послуг банку та вказана справа не підвідомча третейському суду.
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не є споживачем послуг, крім того, справа підвідомча третейському суду, оскільки спір виник після укладення третейської угоди.
Судом апеляційної інстанції встанволено, що 15 червня 2010 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ТОВ ТБ «Слобожанка» укладено договір кредиту за овердрафтом № 805/12/08.1/10-017 відповідно до умов якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в межах визначеного договору граничного обсягу коштів, що не може перевищувати розміру ліміту овердрафту в розмірі 3 400 000 грн зі стркоом повернення не пізніше 14 червня 2011 року.
У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від
15 чеврня 2010 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 805/15/08.1/10-198.
Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на корист ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості в розмірі 5 823 284 грн

48 коп. та стягнуто третейський збір в розмірі 25 500 грн.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 Закону України «Про третейські суди»).

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За частиною 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від

10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 не є споживачем послуг за кредитним договором від 15 червня 2010 року № 805/12/08.1/10-17 укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ТОВ ТБ «Слобожанщина», спір, що виник після укладення третейської угоди, підвідомчий третейському суду, оскільки виходячи з загальних правових засад, передбачено право сторін для звернення до третейського суду з позовом для вирішення спору, який виник після укладення третейської угоди, а тому дійшов правильного висновку про підвідомчість справи третейському суду. Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування рішення постійно дійчого Третейського суду при Асоціації банків україни від 15 вересня 2015 року з тих підстав, що ОСОБА_4 не було повідомлено про час та місце розгляду справи, оскільки Законом України «Про третейські суди» не передбачено підстав для скасування такого рішення у зв'язку з проведенням розгляду справи за відсутністю будь-кого зі сторін, які не повідомлені наленим чином.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року в справі за заявою ОСОБА_4, зацікавлена особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 15 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік