проадження № 2/521/1386/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» червня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за нею 3/4 частині та відповідачем 1/4 частині право власності у квартирі № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул.Грушевського у м.Одесі..

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.1999 року. Від шлюбу у позивача та відповідача є двоє дітей. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05.12.2014року, шлюб між ними розірваний. У листопаді 2009 р., тобто в період шлюбу до моменту його розірвання, за спільні кошти ними на набуто спірне майно - квартира № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул.Грушевського у м.Одесі., яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після розірвання шлюбу відповідач змушує позивача виїхати із спірної квартири, при вирішенні спору позивач просить суд врахувати, що іншого житла для проживання, вона та діти не мають.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив у позові відмовити оскільки предмет спору на який посилається позивачка є його особистою власністю , що подарувала йому мати.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

У ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 20.11.1999 року, зареєстрованому у Малиновському відділі реєстрації актів громадського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 659.

Від шлюбу у сторін народилися діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвам про народження серії І-ЖД № 2100924, від 12.08.2014 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,. що підтверджується свідоцтвам про народження серії І-ЖД № 167011 від 15.01.2009 року.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси № 521/18577/14-ц, від 05.12.2014 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси № 521/18202/14-ц, від 11.02.2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, та малолітньої доньки ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. (шістсот гривень) щомісячно, на кожну дитину.

В період шлюбу 17.05.2010 року ОСОБА_2 набув право власності на квартиру № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул. Грушевського у м.Одесі. про що свідчить свідоцтва про права власності, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Відповідач посилається як на підстави своїх заперечень на той факт, що він набув права власності на спірну квартиру в наслідок дарування від його матері.

Відповідні свідчення надала під присягу свідок ОСОБА_5

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність..

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій форму і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 уклала договір №ПП-3-202 про пайову участь у будівництві обєкта нерухомого майна, за адресою м.Одеса, вул.Генерала Плієва,1 та виконала всі його умови.

24.03.2009 року була укладена угода до договору про пайову участь у будівництві об"єкта нерухомого майна №ПВ-3-202 від 25.01.2008 р., відповідно до якої кошти сплачені підприємству зараховується як сплата пайового внеску підприємству пайовиком -1 ОСОБА_2

Відповідно довідки № 1183/1-10 від 18.03.2010 року наданої КП"Право" за ОСОБА_2 зареєстровано адресу об'єкту нерухомого майна за адресою м.Одеса, вул.Грушевського, буд. № 39/1, в корп.3, кв.107.

Відповідно до довідки повідомлення ОСОБА_2 прийняв від ПП"Перспектива-Ріелтор" у власність за актом прийому-передачі від 28.01.2010 р. квартиру АДРЕСА_1 корп.3 в м.Одесі.

Відповідно до свідоцтва про права власності, від 17.05.2010 року виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26444163 від 17.06.2010 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності на квартиру № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул. Грушевського у м.Одесі.

Так, відповідачем в порушення вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України не надано жодних належних та допустимих доказів на підтверження своїх заперечень щодо укладення договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, таким чином не доведено обставин на які він посилався.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна що є спільною власністю подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За ч. 2 цієї статті при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї.

В ч. 3 даної статті зазначається, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Дана норма кореспондується із роз'ясненнями, які містяться у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, згідно з якими при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 сі. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжів враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). |

Вимагаючи збільшення частки майна в спірній квартирі, яка є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач в порушення вимог ст. ст. 58-60 ЦПК України не довела обставин, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України з урахуванням вказаних роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та відступу від рівності часток між сторонами.

Відповідно до норм ст. 372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Так, у суді не встановлено, що відповідач, не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, знищив чи пошкодив спірне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім»ї тощо.

З урахуванням наданих доказів, суд вважає, що підстави для збільшення частки майна позивачки відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, поскільки сторони заявили про те, що ними надані всі наявні докази, яких достатньо для вирішення спору між ними, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, враховуючи, що відповідачем було придбана квартира в період проживання в зареєстрованому шлюбі, відповідне майно є спільно нажите майно подружжя, однак оскільки між сторонами не було домовленості про зміну розміру часток у спільному сумісному майні, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме: квартиру № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул. Грушевського у м.Одесі, необхідно розділити між сторонами в рівних частинах та визнати за позивачкою і відповідачем право власності на вказане нерухоме майно в ідеальних частинах по 1/2 частині відповідно за кожним.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно, судовий збір згідно частки задоволених вимог в сумі 778 грн. 00 коп., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину у квартирі № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул.Грушевського у м.Одесі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину у квартирі № 107 в будинку № 39/1 корп.3 по вул.Грушевського у м.Одесі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 778,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі до Малиновського районного суду м.Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ