Справа № 361/8031/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/1659/16 Доповідач у 2 інстанції Даценко Л. М.
Категорія 48 10.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Білоконь О.В., Гуля В.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме: 487,20 грн. судовий збір, 7 грн. за послуги банку при сплаті судового збору та 1650,29 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року позов задоволено частково, розірвано шлюб між сторонами, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487,20 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у стягненні з відповідача на її користь витрат на правову допомогу, стягнути з відповідача на її корить 1650,29 грн. витрат на правову допомогу, посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, оскільки суд безпідставно не взяв до уваги надані нею належні та допустимі докази на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не додано достатніх та належних доказів понесених нею витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, в розмірі 1650 грн. 29 коп., оскільки такими документами можуть вважатись квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, касового чеку.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

За змістом ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно роз'яснень пунктів 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Встановлено, що між адвокатом Горошком М.І. та позивачкою ОСОБА_2 13 листопада 2015 року укладено договір № 10 правової допомоги, предметом якого є надання адвокатом правової допомоги останній.

Згідно п. 5.1 даного договору правову допомогу, що надається адвокатом, клієнт оплачує готівкою відповідно до акту прийому-передачі виконаної роботи.

Згідно акту прийому-передачі виконаної роботи за вказаним договором від 16 листопада 2015 року вартість виконаної роботи адвокатом складає 1650,29 грн., яка складається з наступних послуг: консультація 0,5 год. вартість 275,60 грн., складання позовної заяви 1,5 год. вартість 826,80 грн., податок на прибуток у розмірі 15%, що становить 165,36 грн., єдиний внесок до пенсійного фонду в розмірі 34,7%, що складає 382,53 грн. (а. с. 7)

Згідно квитанції серія 03 ААВ № 982102 від 16 листопада 2015 року позивачка сплатила в касу АО «Декань і партнери» 1650,29 грн. (а. с. 6).

Згідно витягу Ради адвокатів Київської області адвокат Горошко М.І. працює адвокатом в адвокатському об'єднанні «Декань і партнери». (а. с. 9)

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачка надала суду належні та допустимі докази понесених нею витрат на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн., і дана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Сплачені нею податок на прибуток у розмірі 15%, що становить 165,36 грн., та єдиний внесок до пенсійного фонду в розмірі 34,7%, що складає 382,53 грн., не підлягають стягненню, оскільки не є витратами на правову допомогу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу. Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн. відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2016 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1102 грн. 40 коп. (одна тисяча сто дві гривні 40 коп.)

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді