Дата документу 22.09.2016 Справа № 2-7447/11
Провадження № 6/554/615/2016
У Х В А Л А

Іменем України

22 вересня 2016 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Кулешової Л.В.,

при секретарі судового засідання Ткаченко А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2016 року до Октябрського районного суду м.Полтави надійшло вищевказане подання державного виконавця.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні в Шевченківському ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП №51206926 на підставі виконавчого листа №2/1622/128/2012 від 21.12.2012 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України заборгованості сумі 20439,26 грн.

Станом на 15.09.2016 року заборгованість по виконавчому документу є непогашеною.

У поданні державний виконавець зазначає, що у звязку з невиконанням рішення суду необхідним є звернення з поданням про обмеження права виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 На підставі викладеного, та беручи до уваги, що боржник ОСОБА_2 не сплатив заборгованість, тобто не виконав зобовязань, покладених на нього рішенням суду, державний виконавець за погодженням з в.о. начальника ВДВС звернувся до суду з відповідним поданням, яке просить задовольнити.

У судове засідання державний виконавець не зявився, у поданні просив розглянути справу його за відсутності.

Відповідно до положень ч.2 ст.377-1 ЦПК України судом прийнято рішення негайно розглянути подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за даної явки учасників судового провадження.

Суд, вивчивши суть подання, дослідивши додані до нього матеріали, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв'язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (пункт 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (пункт 5); якщо до нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (пункт 8).

За змістом пункту 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та у пункті 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, що має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Аналогічне положення закріплене і в розясненнях Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013, а саме: ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до положення частини 2 статті 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Ухиленням боржника від виконання своїх зобов'язань не можна вважати лише наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку.

Також відповідно до інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, встановлений порядок звернення державного виконавця з поданням до суду щодо обмеження у праві виїзду за межі України та заборони вїзду в Україну у разі невиконання боржником своїх зобовязань. Вказаний нормативно-правововий акт передбачає, що подання державного виконавця повинно містити, зокрема підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобовязань.

Як вбачається з подання, на виконанні в Шевченківському ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області знаходиться виконавче провадження ВП №51206926 на підставі виконавчого листа №2/1622/128/2012 від 01.06.2012 року, виданого 21.12.2012 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України заборгованості сумі 20839,26 грн. (а.с.129, 130-131).

До подання державним виконавцем долучено копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.129), про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.05.2016 року (а.с.132).

Державним виконавцем направлені запити до реєструючих право власності установ та отримано відповіді, згідно з якими інформація щодо боржника ОСОБА_2 за наявними обліками відсутня (а.с.133-134), отримано відомості про право спільної часткової власності за боржником (1/6 частини) на квартиру за адресою: віл ОСОБА_3, 5, кв.33, м.Полтава (а.с.135-136), а також здійснено вихід за адресою проживання боржника, про що складено відповідний акт від 08.09.2016 року (а.с.137).

Інших документів в обгрунтування доводів подання державним виконавцем до суду не надано.

Суд враховує ті обставини, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, направлено відповідні запити щодо розшуку майна боржника, отримані певні відомості на вказані запити, але у матеріалах подання жодним чином не підтверджений факт отримання боржником копії постанови та викликів державного виконавця, так само державним виконавцем не наведено доказів того, що боржник ухилявся від отримання кореспонденції про його виклик до виконавчої служби, не зявлявся на виклик державного виконавця без поважних причин. Отже, відсутні відомості про обізнаність боржника ОСОБА_2 про відкрите виконавче провадження та щодо строків його добровільного виконання, вжиті державним виконавцем заходи.

Крім того, акт державного виконавця від 08.09.2016 року складений за відсутності понятих, які б засвідчили своєю присутністю проведений захід (а.с.137).

Згідно п.12.1.3. наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» до подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби).

Пунктом 12.1.1. вищезазначеної Інструкції встановлено вимоги до подання, серед яких, обовязкова наявність доказів, що підтверджують факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

Таким чином, підставою для ухвалення судом рішення про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон є доведеність факту ухилення від виконання рішення суду.

Але, як вбачається зі змісту подання, державним виконавцем не наведено жодних обґрунтувань ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання її зобовязань за рішенням суду.

Доказів належного примусового виконання судового рішення державним виконавцем у встановленому законом порядку до суду теж не надано.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішення, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Проте державний виконавець не надав об'єктивних даних про те, що він вчинив достатні дії щодо стягнення заборгованості за виконавчими документами, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», використав надані йому законом повноваження для виконання судового рішення.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

В порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не доведено усіх обставин, на які він посилається у своєму поданні, і які б свідчили про навмисне чи інше свідоме невиконання боржником зазначених обов'язків.

Сама по собі наявність невиконаного судового рішення ще не є підставою для застосування обмежень щодо права пересування особи.

Крім того, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем надано копії документів матеріалів виконавчого провадження, які не засвідчені належним чином, а саме: не засвідчені власним підписом із зазначенням посади, прізвища та дати, не скріплені печаткою органу державної виконавчої служби, що позбавляє суд можливості пересвідчитися в ідентичності цих документів, в той час, як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду подання та може істотно вплинути на висновки судді. До того, саме подання не містить дати погодження та не скріплено печаткою органу ДВС.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не доведено доцільності застосування до боржника заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та в ході розгляду справи не було доведено встановленого факту ухилення від виконання судового рішення з боку боржника, у зв'язку із чим подання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.377-1 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-XII, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.В. Кулешова