Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Констракшн ЛТД» (далі - ТОВ «Констракшн ЛТД») про зміну строку дії попереднього договору, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого посилався на те, що 25 червня 2010 року між ним і відповідачем був укладений попередній договір, предметом якого є зобов'язання сторін у майбутньому укласти та належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір) у порядку, на умовах і строки, визначені попереднім договором. Нерухомим майном, що відчужується, є нежитлові приміщення № № 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8 загальною площею не менше 110 кв. м на першому поверсі першої секції другої черги житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно з планом. Сторони зобов'язались укласти основний договір після завершення будівництва другої черги зазначеного житлового будинку, введення його в експлуатацію та оформлення права власності на нерухоме майно за відповідачем, але не пізніше ніж через три роки після укладення попереднього договору. Позивач вказав, що станом на 12 листопада 2014 року основний договір між ним і відповідачем не укладено і належним чином не оформлено, тому просив змінити строк дії попереднього договору, встановивши, що основний договір сторони зобов'язуються укласти протягом року після завершення будівництва другої черги житлового будинку з розвиненою інфраструктурою обслуговування по АДРЕСА_1, введення його в експлуатацію та оформлення права власності на нерухоме майно за відповідачем.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції й ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок не укладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює внесення до нього змін з підстав, передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Правильним є висновок апеляційного суду про те, що оскільки встановлені попереднім договором зобов'язання припинилися 26 червня 2013 року, з вимогою про внесення змін до договору позивач звернувся вже після припинення зобов'язань за цим договором, тому вимоги позивача не відповідають передбаченому законом способу захисту прав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 березня 2016 року 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К.Парінова

О.М. Ситнік