№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3378/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Волинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, на заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 4 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває з відповідачем у трудових відносинах з 29 грудня 2012 року. З вересня 2014 року відповідач не сплачує належну до виплати заробітну плату, тим самим порушує обов'язок щодо регулярності та своєчасності виплати йому заробітної плати. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» заборгованість по заробітній платі станом на 31 травня 2015 року включно у розмірі 44 989, 56 грн. та моральну шкоду.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 4 листопада 2015 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі станом на 3 грудня 2014 року18 646, 32 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПАТ «КиївЗНДІЕП» _ Волинець Н.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила скасувати рішення і відмовити у позові.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом установлено, що ОСОБА_5 працює у ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на посаді керівника відділу «Науково-дослідний відділ енергозбереження та теплофізичних і механічних натурних обстежень будівель і споруд» з 29 грудня 2012 року.

Згідно довідки відповідача станом на 3 грудня 2014 року у ПАТ « КиївУЗНДІЕП» перед позивачем наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 18646 грн.32 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на своєчасне одержання винагороди за працю, передбачене чинним трудовим законодавством України, порушене, заборгованість по заробітній платі станом на 3 грудня 2014 року становить 18646 грн.32 коп., яка на підставі ст. ст.94,115 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із підстав, передбачених ст.237-1 КЗпП України.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_5 працював у ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на посаді керівника відділу «Науково-дослідний відділ енергозбереження та теплофізичних і механічних натурних обстежень будівель і споруд» з 29 грудня 2012 року на умовах контракту терміном з 29 грудня 2012 року по 28 грудня 2015 року включно (а.с.31-32).

Відповідно до п.3.1 контракту за виконання обов'язків керівник відділу отримує заробітну плату, згідно надходжень на розрахунковий рахунок підприємства грошових коштів, згідно актів приймання - передачі виконаних робіт, та, безпосередньо, на підставі закриття актів фактично виконаних робіт госпрозрахункового підрозділу.

Наказом № 4-к від 27 лютого 2015 року ОСОБА_5 звільнено з посади керівника науково-дослідного відділу енергозбереження та теплофізичних і механічних натурних обстежень будівель і споруд з 27 лютого 2015 року за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Цим же наказом достроково припинено дію контракту від 29 грудня 2012 року з ініціативи працівника (а.с.97).

Наказом № 60-к від 22 липня 2014 року у зв'язку з відсутністю доходів за основним видом діяльності, що призвело до неможливості сплати обов'язкових платежів до бюджету, комунальних платежів, фінансування заробітної плати працівників, а також для стабілізації фінансового стану ПАТ «КиївЗНДІЕП», всіх працівників ПАТ «КиївЗНДІЕП» з 1 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць, робочим днем вважається перше число місяця (а.с.23).

Наказом № 68-к від 1 вересня 2014 року ОСОБА_5 та інших працівників переведено з 1 по 30 вересня 2014 року на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць (а.с.24).

Відповідно до наказів № 75-к від 29 вересня 2014 року та всі працівники товариства з 1 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року переведено на режим роботи неповної зайнятості один день на місяць, робочим днем вважається перше число місяця (а.с.25).

Згідно інформації, яка міститься в довідці форми ОК-5 з Пенсійного фонду України (а.с.7), позивачу нарахована заробітна плата по вересень 2014 року включно, але з травня 2014 року заробітна плата ОСОБА_5 виплачена не була.

Належних та допустимих доказів на підтвердження виплати ОСОБА_5 нарахованої заробітної плати у період з травня 2014 року по вересень 2014 року відповідачем у передбаченому ст.ст.10, 60 ЦПК України порядку ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Згідно з видатковим касовим ордером від 10 липня 2015 року ОСОБА_5 виплачена заробітна плата за листопад 2014 року в сумі 532 грн.83 коп. (а.с.100).

Заявляючи вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач посилався на наявність у нього виданої відповідачем 3 грудня 2014 року довідки, в якій сума заборгованості за весь період до цієї дати становить 18646 грн.32 коп.

Разом з тим, суд першої інстанції приймаючи до уваги як доказ наявності заборгованості довідку від 3 грудня 2014 року не врахував, що у цій довідці не зазначено період, за який вказано таку заборгованість. Крім того, суд не звернув уваги на те, що довідка підписана особою, яка не мала належних повноважень на її видачу, оскільки наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 5 серпня 2014 року № 214, ОСОБА_6 відсторонено від посади генерального директора товариства з 7 серпня 2014 року та зобов'язано забезпечити передачу печаток, установчих та інших документів товариства призначеному цим же наказом виконуючому обов'язки генерального директора Наумова О.В.. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 10 вересня 2014 року № 391 к/ос контракт з ОСОБА_6 розірвано та звільнено останнього з роботи за п.8 ст.36 КЗпП України.

З огляду на таке висновок суду першої інстанції про стягнення суми в розмірі 18646 грн.32 коп. не ґрунтується на встановлених судом обставинах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає доведеним факт нарахування ОСОБА_5 заробітної плати за період травня-вересня 2014 року в сумі 13551 грн.60 коп., доказів про виплату якої суду не надано. За таких обставин, рішення суду першої інстанції у частині визначення суми заборгованості по заробітній платі підлягає зміні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за період з 3 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року, позивач виходив з розміру середньомісячної заробітної плати за 6 місяців, протягом яких були відсутні порушення трудових прав позивача, у сумі 4390 грн.54 коп. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що таких підстав та порядку розрахунку суми заборгованості по невиплаченій заробітній платі не передбачено законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2014 року по травень 2015 року (включно) є необґрунтованими, виходячи з наступного.

У ч.1 ст.94 КЗпП України установлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 20 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов'язана з виконанням умов контракту.

Як установлено судом, ОСОБА_5 працював у відповідача на умовах контракту, п.3.1 якого передбачено, що за виконання обов'язків керівник відділу отримує заробітну плату згідно надходжень на розрахунковий рахунок підприємства грошових коштів, згідно актів приймання - передачі виконаних робіт, та, безпосередньо, на підставі закриття актів фактично виконаних робіт госпрозрахункового підрозділу.

Наказом № 4-к від 27 лютого 2015 року ОСОБА_5 звільнено з посади керівника науково-дослідного відділу енергозбереження та теплофізичних і механічних натурних обстежень будівель і споруд з 27 лютого 2015 року за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України. Цим же наказом достроково припинено дію контракту від 29 грудня 2012 року з ініціативи працівника (а.с.97).

Отже, за наявності укладеного між сторонами контракту, яким визначені умови матеріального забезпечення ОСОБА_5, як керівника відділу, відсутності доказів на підтвердження виконання ОСОБА_5 визначених контрактом робіт за період грудня 2014 року - лютого 2015 року, а також враховуючи, що 27 лютого 2015 року ОСОБА_5 був звільнений з роботи, відсутні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за період з грудня 2014 року по травень 2015 року (включно) у розрахованому позивачем розмірі.

Вимог про оплату вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позовна заява не містить.

У резолютивній частині рішення від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, Конституційний Суд України дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Проте, посилання представника позивача на вказане рішення в обґрунтування своєї позиції щодо стягнення неврахованих сум не заслуговують на увагу, з огляду на встановлені судом обставини, а саме факт звільнення позивача у лютому 2015 року, а також факт невиконання позивачем робіт у період грудня 2014 року - лютого 2015 року.

Що стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн., то таке є законним і обґрунтованим, Доводи апеляційної в тій частині, що суд першої інстанції проігнорував приписи рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, не заслуговують на увагу, доводів щодо його незаконності та необґрунтованості апеляційна скарга представника позивача не містить.

Враховуючи наведене, рішення суд слід змінити та визначити розмір заробітної плати в сумі 13551 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м.Києва від 4 листопада 2015 року - змінити, зменшивши суму заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню з ПАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» на користь ОСОБА_5 з 18646 грн.32 коп. до 13551 грн.60 коп.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: