Справа № 182/4186/16-ц
Провадження № 2/0182/3249/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.09.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання за

нею права власності на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

23 січня 2004 року помер її батько ОСОБА_2, який при житті заповіту не залишив. Спадкоємцями на той час були її мати ОСОБА_3, вона та її рідний брат ОСОБА_4. Ніхто з заявою про прийняття спадщини не звертався і відповідно її мати ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, так як проживала і була зареєстрована з батьком за однією адресою. 01.03.2010 року померла її мати ОСОБА_3 і 16.02.2014 року помер її брат ОСОБА_4 Вона звернулась до держаного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 травня 2016 року, згідно якого за нею визнано право власності на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності а/т „Борисівське с.Борисівка Нікопольського району, розміром 6,25 в умовних кадастрових гектарах, що належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0257402, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією 14 травня 1997 року ОСОБА_2, померлому 23.01.2004 року, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3, яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових справ. З метою оформлення зазначеної земельної ділянки вона звернулась до Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі стосовно надання довідки про фактичний розмір земельної частки і отримала відповідь за № Д-194/0-236/6-16, в якій зазначено, що, згідно даних Державного земельного кадастру на земельну частку (пай) № 21 в полі № 9, площею 4,2936 га., та ділянка № 1 в полі № 15, площею 1,322 га., визнано право власності за гр.ОСОБА_2 на підставі державного акту серія ДП № 018602 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 83 від 12.01.2004 року, загальною площею 5,6156 га. ріллі. Таким чином, зясувалось, що її батько ОСОБА_2 при житті оформив державний акт на вказану земельну ділянку, але отримати не встиг, відповідно вона не має оригіналу вказаного документа і не має можливості оформити вказаний спадок у нотаріуса і вимушена звернутись до суду.

В судове засідання позивачка не прибула, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти позовних вимог не заперечував.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як встановлено в судовому засіданні, 23.01.2004 року помер батько позивачки ОСОБА_2 (а.с.5), який при житті заповіту не залишив. Спадкоємцями на час його смерті були мати позивачки ОСОБА_3, позивачка та її рідний брат ОСОБА_4 (а.с.11-14). Ніхто із спадкоємців з заявою про прийняття спадщини не звертався, тому мати позивачки ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину, так як проживала і була зареєстрована з померлим за однією адресою (а.с.15). 01.03.2010 року померла мати позивачки ОСОБА_3 (а.с.6), 16.02.2014 року помер брат позивачки ОСОБА_4 (а.с.7). Позивачка звернулась до держаного нотаріуса Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 06 травня 2016 року, згідно якого за нею визнано право власності на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності а/т „Борисівське с.Борисівка Нікопольського району, розміром 6,25 в умовних кадастрових гектарах, що належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДП № 0257402, виданого Нікопольською районною державною адміністрацією 14.05.1997 року ОСОБА_2, померлому 23.01.2004 року, спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3, яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових справ (а.с.8-9). З метою оформлення зазначеної земельної ділянки позивачка звернулась до Управління Держгеокадастру у Нікопольському районі стосовно надання довідки про фактичний розмір земельної частки і отримала відповідь за № Д-194/0-236/6-16, в якій зазначено, що, згідно даних Державного земельного кадастру на земельну частку (пай) № 21 в полі № 9, площею 4,2936 га., та ділянка № 1 в полі № 15, площею 1,322 га., визнано право власності за гр.ОСОБА_2 на підставі державного акту серія ДП № 018602 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 83 від 12.01.2004 року, загальною площею 5,6156 га. ріллі (а.с.10). Таким чином, зясувалось, що батько позивачки ОСОБА_2 при житті оформив державний акт на вказану земельну ділянку, але отримати не встиг.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

суд,

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 5,6156 га., розташованої на території Дмитрівської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01 березня 2010 року, яка фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, померлого 23 січня 2004 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_5