Номер провадження 2/522/2574/16
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Підприємство з іноземними «Чорноморська інвестиційна група» про визначення незаконною бездіяльність та визнання стороною договору оренди як орендаря,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «Підприємство з іноземними інвестиціями «Чорноморська інвестиційна група», по якому просять визнати незаконною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Чорноморська інвестиційна група», що полягала у відмові у розгляді звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12.08.2015 року, визнати ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 65016, м. Одеса, вул. Купріна (Академічна), буд.№7/9-5, стороною договору оренди №ПАР-26 від 20.11.2009 року, як орендаря, визнати ОСОБА_2 такою особою, що не є стороною за договором оренди №ПАР-26 від 20.11.2009 року в звязку із зміною сторони за договором.

При цьому посилаються на те, що 20.11.2009 року, між ОСОБА_2, як орендарем (далі Орендар, або ОСОБА_2С.), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Чорноморська інвестиційна група», як орендодавцем (далі ТОВ ПІІ «ЧІГ», або Орендодавець, або Відповідач), було укладено договір оренди №ПАР-26 (далі Договір) згідно якого ОСОБА_2 набула право користування та володіння гаражним місцем №26 на автостоянці (паркінгу №101) за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд.№5, строком на 50 років від дати підписання Акта приймання-передачі предмету оренди (такий Акт був складений сторонами за Договором 20.11.2009 року). 12.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено угоду щодо заміни сторони у Договорі, згідно якої ОСОБА_1 (далі Позивач-1, або ОСОБА_1В.), домовилася із ОСОБА_2 (далі Позивач-2, або ОСОБА_2, разом далі Позивачі), виступити стороною Договору з боку орендаря з прийняттям на себе всіх відповідних обовязків та прав.

12.08.2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Відповідача із проханням про зміну умов Договору, а саме заміну сторони (заміну ОСОБА_2, як орендаря, на ОСОБА_1В.). У цьому зверненні містилися погодження ОСОБА_1 на заміну сторони за Договором та письмові зобовязання, щодо сумлінного виконання ОСОБА_1 умов Договору як новою стороною.

Порушення прав Позивачів, як вважають останні, полягає у відсутності узгодженості з боку Відповідача зміни умов Договору, а саме заміні сторони (орендаря) за Договором.

Представник позивачів до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю

Представником відповідача до суду було подано заперечення, згідно яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з необґрунтованістю, а також тим, що позивачами було обрано спосіб захисту не передбачений чинним законодавством.

Так, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

20.11.2009 року, між ОСОБА_2, як орендарем (далі Орендар, або ОСОБА_2С.), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Чорноморська інвестиційна група», як орендодавцем (далі ТОВ ПІІ «ЧІГ», або Орендодавець, або Відповідач), було укладено договір оренди №ПАР-26 (далі Договір) згідно якого ОСОБА_2 набула право користування та володіння гаражним місцем №26 на автостоянці (паркінгу №101) за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд.№5, строком на 50 років від дати підписання Акта приймання-передачі предмету оренди.

З матеріалів справи, а саме, листа за підписом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 10, 11) вбачається, що позивачі звернулися до Відповідача із проханням про зміну умов Договору, а саме заміну сторони (заміну ОСОБА_2, як орендаря, на ОСОБА_1В.). У цьому зверненні містилися погодження ОСОБА_1 на заміну сторони за Договором та письмові зобовязання, щодо сумлінного виконання ОСОБА_1 умов Договору як новою стороною.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на ст..ст. 510, 520, 522 ЦК України та просять суд ухвалити рішення, яким замінити сторону у договорі оренди №ПАР 26 від 20.11.2009 року, укладеному між ОСОБА_2, як орендарем та ТОВ «ПП «Чорноморінвестгрупа», як орендодавцем.

Однак, з такими доводами представника позивача, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є:

- договори та інші правочини;

- створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

- завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

- інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 14 ЦК України передбачає те, що цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, а також те, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 520 ЦК України, яка регламентує умови заміни боржника у зобовязанні, боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 627 ЦК України, передбачає те, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 6 ЦК України:

-Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

- Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

- Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

- Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Умовами договору оренди № ПАР - 26 від 20.11.2009 року також не передбачена заміна сторони - Орендаря без згоди Орендодавця.

Таким чином, аналіз діючого законодавства України та договору оренди № ПАР - 26 від 20.11.2009 року свідчить про те, що сторони є вільними в укладенні договору, а боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора.

Так, відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння зміна умов зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. п. 8.7. договору оренди № ПАР - 26 від 20.11.2009 року. договір може бути змінений/або доповнений за згодою сторін.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_2 такою особою, що не є стороною за договором оренди №ПАР-26 від 20.11.2009 року та визнання ОСОБА_1, що мешкає за адресою: 65016, м. Одеса, вул. Купріна (Академічна), буд.№7/9-5, стороною договору оренди №ПАР-26 від 20.11.2009 року, як орендаря задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство з іноземними інвестиціями «Чорноморська інвестиційна група», що полягала у відмові у розгляді звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 12.08.2015 року, суд зазначає наступне.

Положення ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України передбачають право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Положення ст. 4 ЦПК України передбачають, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Крім того, ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, ст. 16 ЦК України передбачає такогий спосіб захисту цивільних прав як визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Предмет позову та спосіб захисту своїх прав, обраний позивачем, не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, а відтак підстав для задоволення позову в обраний позивачем спосіб не має.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ТОВ «Підприємство з іноземними «Чорноморська інвестиційна група» про визначення незаконною бездіяльність та визнання стороною договору оренди як орендаря- відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ю. Бойчук