АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7101/2016 Головуючий у І інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства Українизаборгованість за договором позики (поворотної фінансової допомоги) з урахуванням штрафних санкцій в розмірі 78 243,62 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та Комітетом з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівному, який мав статус філії Управління капітального будівництва Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, було укладено декілька договорів, згідно з якими позивач передав Комітету в безпроцентну позику суму в загальному розмірі 38 589,43 грн., а саме:

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) №1 від 27.03.2009 р. на суму 17004,00 грн.;

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 03.04.2009 р. на суму 258,82 грн.;

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) №3 від 08.05.2009 р. на суму 18900,00 грн.;

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 01.09.2009 р. на суму 2100,00 грн.;

- Договір позики (поворотної фінансової допомоги) від 30.03.2010 р. на суму 326,61 грн.

Відповідно до умов усіх укладених договорів Позичальник (Комітет) зобов'язався повернути отримані кошти до 30.10.2012 року, проте взятих зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим позивач вимагає повернення йому коштів від відповідача, як юридичної особи, з філією якої позивачем були укладені угоди. Окрім самої суми заборгованості по зазначеним вище договорам позивач просить стягнути з відповідача також штрафні санкції у вигляді 10% річних згідно з п.4.3 Договору (загальна сума - 11 259,66 грн.) та інфляційні втрати за період прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань в розмірі 12 511,73 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 78 243,62 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 782,44 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону. Представник відповідача вважає недійсним факт укладення зазначених правочинів, а також надання позивачем та отримання відповідачем грошових позик.

В суді апеляційної інстанції представники апелянта підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представники позивача просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та Комітетом з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівне, який станом на день виникнення між ними правовідносин мав статус філії Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, були укладені наступні договори поворотної безпроцентної фінансової допомоги на загальну суму 38 589,43 грн.:

- Договір позики №1 від 27.03.2009 р. на суму 17004,00 грн.;

- Договір позики від 03.04.2009 р. на суму 258,82 грн.;

- Договір позики №3 від 08.05.2009 р. на суму 18900,00 грн.;

- Договір позики від 01.09.2009 р. на суму 2100,00 грн.;

- Договір позики від 30.03.2010 р. на суму 326,61 грн.

На підтвердження перерахування коштів позивачем надано квітанції (а.с.11-16). Крім того, в підтвердження зазначених обставин представником позивача надано суду копії виписок про рух коштів, які підтверджують зарахування сум, отриманих від позивача на рахунок відповідача.

Матеріалами справи підтверджується і позивачем не заперечується, що станом на день укладення зазначених договорів він обіймав посаду керівника Комітету з технічного нагляду за будівництвом в Рівненській області та м. Рівному, а тому, фактично, договори підписані ним як зі сторони позичальника, так і зі сторони позикодавця.

У судовому засіданні представник Відповідача визнав, що УКБ Мінрегіону не зверталось до суду з позовними вимогами про визнання укладених договорів безпроцентної фінансової допомоги недійсними.

Згідно з умовами, викладеними в п. 3.1 зазначених вище договорів, Позичальник зобов'язався повернути отриману позику до 30.10.2012 року.

Встановлено, що відповідач у визначений договорами строк не повернув кошти, отримані в якості поворотної допомоги від позивача.

Також встановлено, що на час розгляду справи згідно з наказом УКБ Мінжитлокомунгоспу №18 від 21.07.2010 року філія Комітет технічного нагляду за будівництвом Рівненської області та м. Рівне ліквідована.

Пункт 4.3 укладених між сторонами договорів визначає, що у випадку несвоєчасного повернення отриманої позики Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 відсотків річних від простроченої суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідно до презумпції правочину договори позики , укладені між сторонами, є дійсними, кошти були зараховані та використовувалися відповідачем у своїй господарській діяльності, а тому підлягають стягненню із застосуванням ст.. 625 ЦК України.

Колегія суддів не повністю погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов до таких висновків, неповно з'ясувавши обставини справи , що є підставою для зміни рішення суду .

Відповідно до ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до ст.. 1015 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу.

Договір позики є реальним договором і вважається укладеним з моменту передачі коштів.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано договори позики та квитанції до прибуткових касових ордерів.

Як вбачається із наданих квитанцій кошти в розмірі 17004 грн 6.04.2009 року були передані позивачем касиру, про що свідчить підпис у квитанції як касира так і бухгалтера( а.с.4); 258, 82 грн були також 3 квітня 2009 року внесені ОСОБА_4 до каси підприємства( а.с.12), 8 травня 2009 року було передано позивачем до каси 18 900 грн, про що свідчать підписи головного бухгалтера та касира ( а.с.13). Із банківської виписки, наданої представником позивача вбачається, що кошти в розмірі 18 900 грн .( а.с.105), та в сумі 17004 грн були зараховані на банківський рахунок , а тому колегія суддів прийшла до висновку, що в цій частині кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Квітанції від 1.09.2009 року, 2 вересня 2009 року, 30.03.2010 року ( а.с.14-16) підписані самим ОСОБА_4 , не містять підписів ні бухгалера , ні касира і тому викликають сумнів у тому, що кошти, зазначені в цих квитанціях були дійсно оприходувані до каси підприємства, а тому колегія суддів вважає, що в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 повинно бути відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем було отримано від позивача позику в розмірі 17004+18900+258,82 = 36 162, 82 грн. і своєчасно не повернуто, то підлягає застосуванню ст.. 625 ЦК України, а саме на зазначену суму підлягає нарахування інфляційних втрат в розмірі 26 609 грн та 10 % річних - 10 551, 62 грн , як передбачено договором позики.

А всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 36 162, 82 грн.+ 26 609 грн +10 551, 62 грн = 73 323, 44 грн

Таким чином рішення повинно бути змінено, зменшено суму, що підлягає стягненню з Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 з 78 243, 62 грн до 73 323, 44 грн, а також зменшено судовий зір з 782, 44 грн до 733, 23 грн.

В решті рішення Солом"янського районного суду м.Києва повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства задовольнити частково.

Рішення Солом"янського районного суду м.Києва від 28 березня 2016 року змінити.

Зменшити суму, що підлягає стягненню з Управління капітального будівництва Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на користь ОСОБА_4 з 78 243, 62 грн до 73 323, 44 грн, а також зменшити судовий зір з 782, 44 грн до 733, 23 грн.

В решті рішення Солом"янського районного суду м.Києва залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Судді: