20.10.2016 Єдиний унікальний номер 205/7593/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Басової Н.В.

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМІНАНТА ІНВЕСТ» про визнання правочину з продажу автомобіля недійсним, визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним, витребування з чужого незаконного володіння автомобіля, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому згідно уточнень вказав, що 04 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року було розірвано. У період шлюбу 29.12.2011 року було придбано автомобіль НОМЕР_1. Отже вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Проте, 28.08.2015 року спірний автомобіль було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 08 серпня 2015 року на іншого власника ОСОБА_3, без отримання письмової згоди ОСОБА_1 На час продажу авто сторони не проживали однією сім`єю, фактично проживали окремо та не спілкувалися. Як стало відомо позивачу, ОСОБА_3, 01.12.2015 року автомобіль було знято з обліку та 18.12.2015 р. згідно договору купівлі-продажу № 1242/189 від 01.10.2015 року зареєстровано за ОСОБА_4, яка на теперішній час є власником автомобіля. Позивач просила визнати правочин з продажу автомобіля «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним; визнати договір купівлі-продажу № 1242/189 від 01.12.2015 р. автомобіля «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним; витребувати із чужого незаконного володіння автомобіль «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_4, який було продано ОСОБА_4; стягнути судові витрати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином, про причини неявки не повідомили, письмових заяв не надходило.

Від представника третьої особи Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області, надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНАНТА ІНВЕСТ» у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2006 року. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року шлюб між ними розірвано (а.с.26,181-182).

У період подружнього життя було придбано автомобіль НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію САК № 339161, був зареєстрований 29.12.2011 Дніпропетровським ВРЕВ-3 ДАІ за ОСОБА_2 (а.с.7).

Проте, 28.08.2015 року спірний автомобіль було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 08 серпня 2015 року на іншого власника ОСОБА_3 (а.с.110-111).

На даний час актуальним власником автомобіля «KIA SORENTO» є ОСОБА_4, яка придбала спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу № 1242/189 від 01.12.2015 р. у ОСОБА_3 (а.с.138).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України).

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Згідно із розясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що сторони при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу діяли недобросовісно, зокрема, що особа-покупець знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, а тому правових підстав для застосування до виниклих правовідносин вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України, немає.

Крім того, за нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Однак, відповідно до положень частин 1 та 2 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Доказів про відсутність згоди позивача на відчуження спірного автомобіля позивач в судовому засіданні не надала.

Правочин, який позивачкою оспорюється, а саме з продажу автомобіля «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який 28.08.2015 року було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 08 серпня 2015 року на ОСОБА_3 був укладений в період перебування у шлюбі.

Як зазначено вище шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано на підставі заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року, згідно вказаного рішення суду не можливо встановити період коли між сторонами було припинено шлюбно-сімейні відносини, позивачем таких доказів не надано.

Крім того, позивач не надала суду жодного документу, який би підтверджував режим роздільного проживання з відповідачем саме у період відчуження спірного транспортного засобу.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, яка є добросовісним набувачем транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеним між нею та ОСОБА_3.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов є необґрунтованим, недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню. Відтак відсутні підстави для визнання правочину з продажу автомобіля «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним; визнання договір купівлі-продажу № 1242/189 від 01.12.2015 р. автомобіля «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_3, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним; витребувати із чужого незаконного володіння автомобіль «KIA SORENTO», № кузова KNAJC526X75724654, д/н НОМЕР_4, який було продано ОСОБА_4.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДОМІНАНТА ІНВЕСТ» про визнання правочину з продажу автомобіля недійсним, визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним, витребування з чужого незаконного володіння автомобіля - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя Н.В. Басова