Справа № 136/2778/14-ц Провадження № 22-ц/772/446/2016Головуючий в суді першої інстанції Мочульська Л. Т.
Категорія 27 Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Нікушина В.П.,

при секретарі - Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 по кредиту та процентам у розмірі 15 064,32 дол.США, з яких: 13 378,48 дол.США - заборгованість за кредитом, у тому числі 2 915,66 дол.США - прострочена заборгованість за період з 24.12.2013 року по 01.12.2014 року; 1 318,60 дол.США - заборгованість за процентами, у тому числі 191,15 дол.США - прострочена заборгованість за період з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року; 278,69 дол.США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року; 88,55 дол.США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 28.03.2013 року по 01.12.2014 року. Крім цього позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №0 по кредиту та процентам у розмірі 15 064,32 дол.США. А також встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12.05.2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 по кредиту та процентам у розмірі 15 064,32 дол.США, з яких:13 378,48 дол.США - заборгованість за кредитом, у тому числі 2 915,66 дол.США - прострочена заборгованість за строк з 24.12.2013 року по 01.12.2014 року, 1318,60 дол.США - заборгованість за процентами, у тому числі 191,15 дол.США - прострочена заборгованість за строк з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року, 278,69 дол.США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, за строк з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року, 88,55 дол.США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 28.03.2013 року по 01.12.2014 року.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 з метою погашення заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк», що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №0 по кредиту та процентам у розмірі 15 064,32 дол.США.

Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановлено початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто в рівних частинах з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати в сумі 2 303,13 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права.

Заслухавши доповідача пояснення і заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 26.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 на суму 29 200 дол.США, з відсотковою ставкою 9,5% річних, на строк до 25.06.2018 року.

Відповідно до умов договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, згідно з графіком погашення кредиту, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця, протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п.1.3.4 Кредитного договору відбувається з 01. по 24 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти.

В забезпечення виконання зобов'язання позичальника 26.06.2008 року був укладений договір поруки №213301 з ОСОБА_3, згідно умов якого у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

З метою забезпечення виконання зобов'язання позичальника 26.06.2008 року був укладений договір іпотеки з ОСОБА_4, згідно з яким позивачеві передано в іпотеку нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло №29 від 05.06.2008 року.

Відповідно до п.4 Договору іпотеки, у разі порушення позичальником та/або іпотекодавцем будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за договором іпотеки, банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов договору іпотеки та інших підстав, передбачених законодавством України.

Внаслідок невиконання ОСОБА_2 взятих на себе за кредитним договором обов'язків, утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 15 064,32 дол.США, яка складається з 13 378,48 дол.США - заборгованості за кредитом, у тому числі 2 915,66 дол.США - простроченої заборгованості за період з 24.12.2013 року по 01.12.2014 року, 1318,60 дол.США - заборгованості за процентами, у тому числі 191,15 дол.США - простроченої заборгованості за період з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року, 278,69 дол.США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахованої за період з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року,88,55 дол.США - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахованої з 28.03.2013 року по 01.12.2014 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору банк надіслав поручителю ОСОБА_3 та майновому поручителю ОСОБА_4 письмові вимоги №30-11/18212, №30-11/18213, №30-11/18214 від 27.10.2014 року в яких позичальнику, поручителю та майновому поручителю було запропоновано виконати свої зобов'язання: сплатити заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі та сплатити проценти. Однак відповідачі вимог про погашення заборгованості за кредитним договором не виконали.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановлених договором поруки.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24.06.2015 року у цивільній справі №6-255цс15 звернуто увагу на те, що статтею 554 ЦК України встановлено, що разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Враховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про солідарну відповідальність позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 перед банком за допущену заборгованість за кредитним договором №0 від 25.06.2018 року на загальну суму 15 064,32 дол.США.

Разом з тим стягнення судом з боржника та поручителя пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в іноземній валюті не можна визнати законним та обґрунтованим.

У висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в ухвалі від 22.06.2011 року по справі №6-2331св11 зазначено, що наряду зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент не є фінансовою санкцією, а стягнення пені в іноземній валюті законодавством не передбачене.

Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені в іноземній валюті підлягає зміні.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 з метою погашення заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В статті 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовільнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено право кредитора на звернення до суду як з позовом про стягнення заборгованості, так і з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо позичальник та іпотекодавець є різними особами.

Враховуючи, що позичальник - ОСОБА_2 та іпотекодавець - ОСОБА_4 є особами, відмінними одна від одної суд обґрунтовано звернув стягнення на предмет іпотеки-квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві особистої власності ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що одночасне звернення стягнення заборгованості зі зверненням стягнення на предмет іпотеки є фактичним подвоєнням суми заборгованості, яка підлягає до виплати кредиторові, не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування судом строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до пп.1.2.2. договору про надання споживчого кредиту №0 від 26.06.2008 року позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25.06.2018 року.

Строк дії даного Договору встановлюється з дати його укладення і до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.8 Договору).

Як убачається з матеріалів справи відповідачі у справі та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотання про застосування строку позовної давності не заявляли, відповідна заява в матеріалах справи відсутня.

В правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 30.09.2015 року №6-780цс15) зазначено, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміна рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовільнити частково.

Внести зміни в резолютивну частину рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2015 року, щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами та викласти її в наступній редакції: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 6 131,18 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, за строк з 01.12.2013 року по 01.12.2014 року; 1 948,10 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахованими з 28.03.2013 року по 01.12.2014 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду набуває законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Нікушин В.П.