Справа № 442/7095/15 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М.
Провадження № 22-ц/783/1503/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Федоришина А.В.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду,

встановила:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 рокупозовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду визнано неподаною і повернуто позивачу.

Ухвалу суду оскаржила позивач ОСОБА_3, в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування вимог, посилаючись на судову практику стверджує, що середній заробіток за час затримки розрахунку під час звільнення не належить до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобовязання, а є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, що є складовою заробітної плати в розумінні ст. 94 КЗпП України.

В свою чергу, згідно заяви від 07 грудня 2015 року позивач просила залишити без розгляду вимоги в частині відшкодування суми завданої моральної шкоди.

Враховуючи наведене, просить ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 рокускасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні викладеним доводам апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий суд виходив з того, що у встановлений пятиденний термін з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, позивачем ОСОБА_3 не виконано вимоги, а саме не подано документів про оплату судового забору або звільнення від такої оплати, а доводи позивачки про звільнення з посиланням на існування судового спору, що випливає із трудових правовідносин, є безпідставними.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи та доводи позивача не може погодитись з висновком, якого дійшов суд першої інстанції, а тому оскаржувана ухвала залишатись в законній силі не може та підлягає скасуванню враховуючи таке.

Форма та зміст позовної заяви визначені положеннями статті 119 ЦПК України.

Згідно із ст. 121 ЦПК України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду (а.с. 2-5).

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.10.2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду, призначено попередній розгляд справи на 02.12.2015 року.

В свою чергу, ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 рокупозовну заяву, як таку, що подано без додержання вимог закону, а саме не сплачено судовий збір залишено без руху.

Представник позивача ОСОБА_2, отримавши 02 грудня 2015 року вказану ухвалу, 07 грудня 2015 року подав в суд пояснення з обґрунтуванням звільнення позивача від сплати судового збору та заяву про залишення без розгляду вимоги про стягнення моральної шкоди (а.с. 26-28).

Незважаючи на це, 09 грудня 2015 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області постановив ухвалу, якою визнано неподаною і повернуто позивачу позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 районного територіального медичного об»єднання про стягнення середнього заробітку за час затримання виконання рішення суду.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 зазначеного Закону та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку.

Наведені положення дозволяють прийти висновку про те, що спір про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, як складової належної працівнику заробітної плати, є трудовим спором, повязаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Разом з тим, спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту першого ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній від 01 вересня 2015 року) від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що предметом спору є вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону.

Наведене враховував і апеляційний суд при постановленні ухвали про відкриття апеляційного провадження від 25 січня 2016 року (а.с. 38).

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд має право постановити ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

В свою чергу, надавши ухвалою від 02.12.2015 року строк для усунення зазначених недоліків, суд першої інстанції, прийшов висновку про те, що станом на 09.12.2015 року недоліки не усунені позивачем, при цьому керуючись ст. 121 ЦПК України визнав неподаною і повернув позивачу позовну заяву, що є порушенням положень Глави 2 ЦПК України, оскільки після відкриття провадження по справі позовна заява не може визнаватися неподаною та повертатися позивачу.

Відтак, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2015 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

ОСОБА_5