Справа № 364/286/15-ц Головуючий у І інстанції Яковенко О. М.
Провадження № 22-ц/780/4152/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 46 20.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Володарська районна державна адміністрація Київської області, відділ Держземагентства у Володарському районі Київської області, Реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації земельних ділянок,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації земельних ділянок. Заявлені вимоги мотивували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_9, після її смерті відкрилася спадщина, до якої входить земельна ділянка пл. 4,005 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березнянської сільської ради Володарського району, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_10 земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності серії НОМЕР_1, виданого 08 серпня 2001 року. При зверненні до відділу Держземагентства вони дізнались, що земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_10, помилково передана іншій особі ОСОБА_11 та на її ім'я було виготовлено державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2. Відповідно до списку власників земельних часток (паїв) с. Березна Володарського району ОСОБА_10 було надано земельну ділянку НОМЕР_3, а ОСОБА_11 - земельну ділянку НОМЕР_4, отже вона мала отримати у власність саме її, однак з невідомих причин у її державному акті допущено помилку та вписано земельну ділянку, яка належить ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 померла, після її смерті належну їй земельну ділянку в рівних частках успадкували відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_12, який на день подачі позову помер, та отримали державні акти кожен на свою частку земельної ділянки. Оскільки вони позбавлені можливості розпоряджатися успадкованою земельною ділянкою, просили визнати недійсними державні акти на право власності на землю на ім'я ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та скасувати їх державну реєстрацію, а також державну реєстрацію належних їм земельних ділянок.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року позов задоволено, визнано недійсними державні акти на право власності на землю на ім'я ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та скасовано їх державну реєстрацію, а також державну реєстрацію належних їм земельних ділянок.

Правонаступник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Володарського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що підставою видачі ОСОБА_11 державного акту було рішення 19 сесії 23 скликання Березнянської сільської ради від 28 лютого 2001 року, після отримання якого ОСОБА_11 замовила технічну документацію та правомірно отримала державний акт про право власності на землю, так само, у визначений законом спосіб, одержав державний акт і його покійний батько ОСОБА_6 Суд першої інстанції взагалі не досліджував обставини набуття ОСОБА_11 земельної ділянки у власність, не витребував технічної документації із виготовлення державних актів як позивачів, так і відповідачів, не витребував спадкової справи до майна ОСОБА_11, так само суд не досліджував рішення Березнянської сільської ради, на підставі яких ОСОБА_11 було передано у приватну власність земельну ділянку, не залучив даний орган місцевого самоврядування до участі у справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим даним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Березнянської сільської ради № 6 від 28 лютого 2001 року ОСОБА_10 одержав державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 08 серпня 2001 року, а ОСОБА_11 - державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 25 листопада 2002 року. Згідно даних державних актів, вони кожен окремо одержали у власність земельну ділянку площею 4,005 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березнянської сільської ради (а. с. 19, 24 т. 1).

Згідно списку власників земельних часток (паїв) с. Березна, ОСОБА_10 мав отримати у власність земельну ділянку НОМЕР_3, а ОСОБА_11 - НОМЕР_4 (а. с. 22 т. 1).

21 квітня 2008 року ОСОБА_9 як спадкоємець ОСОБА_10 одержала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно складається з земельної ділянки пл. 4,005 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області (а. с. 177 т. 1).

12 травня 2008 року ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 як спадкоємці ОСОБА_11 одержали свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкове майно складається з земельної ділянки пл. 4,005 га., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Березнянської сільської ради і належить померлій ОСОБА_11 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 25 листопада 2002 року (а. с. 25 - 27, 152 - 154 т. 1).

В подальшому ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 в 2009 році були видані державні акти на право приватної власності на земельні ділянки кожному площею 1,3351 га., зокрема ОСОБА_6 одержав державний акт серії НОМЕР_5 на земельну ділянку пл. 1,3351 га. із кадастровим номером НОМЕР_6 (а. с. 78 т. 1, 27 т. 2).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 246 т. 1).

21 серпня 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9 в рівних частках, яка складається із земельної ділянки пл. 4,006 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на територіх Березнянської сільської ради Володарського району Київської області і належить померлій на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_7, виданого Березнянською сільською радою Володарського району Київської області 03 березня 2001 року, кадастровий номер НОМЕР_8 і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 104 (а. с. 225, 227, 229 т. 1).

10 лютого 2015 року державним кадастровим реєстратором відділу Держземагентства у Володарському районі відмовлено ОСОБА_3 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину земельної ділянки заявника із земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_9 та НОМЕР_10.

ОСОБА_13 02 лютого 2016 року звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 3 т. 2).

Листом Володарської районної державної адміністрації від 30 серпня 2016 року № 106 направлено архівну копію рішення Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 28 лютого 2001 року № 07-19-23, згідно якого надано в приватну власність земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до списку, що додається; додатки до даного рішення відсутні (а. с. 249 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт недійсності державного акту, виданого ОСОБА_11, спадкоємцями якої є відповідачі, оскільки її державний акт видано на ту ж саму земельну ділянку, яку вони отримали у спадщину від ОСОБА_9, яка, в свою чергу, отримала її у спадщину від ОСОБА_14

Однак із даними висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Крім того, згідно зі статтею 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації..

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин можна зробити висновок про те, що порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув уваги, що державні акти на право власності на земельні ділянки були видані як ОСОБА_10, так і ОСОБА_11 на підставі одного і того самого рішення Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 28 лютого 2001 року № 07-19-23, яке позивачами оспорене не було, а Березняська сільська рада не залучена до участі в справі як відповідач, оскільки саме даний орган розпорядився спірною земельною ділянкою. Зазначені обставини унеможливили захист прав позивачів у обраний ними спосіб.

Відтак, законність підстав отримання у власність спірної земельної ділянки спадкодавцем ОСОБА_11 на підставі рішення Березнянської сільської ради позивачами не оспорювалась.

Крім того, додатки до рішення Березнянської сільської ради Володарського району Київської області від 28 лютого 2001 року № 07-19-23 відсутні, а відтак доводи позивачів, що спірна земельна ділянка була виділена саме ОСОБА_10, будь-якими доказами не підтверджуються.

Список власників земельних часток (паїв) не є правовстановлюючим документом, не підтверджує обставин прийняття рішення місцевої ради аналогічного змісту і його не можна вважати належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Постановою пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відтак, позивачами не було доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що спадкодавець ОСОБА_11 на підставі рішення ради отримала у власність земельну ділянку, що належала на праві власності саме спадкодавцю ОСОБА_10

Таким чином, оскільки обставини, на які посилаються позивачі як на підставу своїх вимог, не знайшли підтвердження під час розгляду справи, позов є недоведеним і задоволений судом першої інстанції безпідставно, відтак рішення суду не можна вважати законним і обґрунтованим.

Колегія суддів враховує, що в описовій частині рішення судом першої інстанції зроблено вказівку на можливість ухвалення рішення при заочному розгляді справі відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, однак в матеріалах справи відсутня згода позивачів на заочний розгляд справи, а в резолютивній частині вказано на загальний порядок подання апеляційної скарги, відповідно до якого ОСОБА_2 і оскаржено рішення суду.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в задоволенні позову до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Володарська районна державна адміністрація Київської області, відділ Держземагентства у Володарському районі Київської області, Реєстраційна служба Володарського районного управління юстиції в Київській області про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації земельних ділянок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.