Справа № 363/816/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/2010/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Верланова С.М..

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір факторингу №1. Відповідно п.п. 2.1, 2.2 Договору Клієнт ПАТ «НЕОС БАНК» відступає фактору ПАТ «Альфа-Банк» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржником, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор, шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває право вимоги заборгованості по кредитних договорах. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржником щодо заборгованостей стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі повязані з ним права, зокрема грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

Отже, внаслідок укладення договору відбулася з заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 квітня 2011 року № 14/18-512/2011 позичальником згідно якого є ОСОБА_2.

28 квітня 2011 року ПАТ «БАНК КІПРУ» (правонаступник ПАТ «НЕОС БАНК») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 14/18-512/2011, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 460 000,00 грн.

Позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого станом на 15.12.2014 року у нього перед банком виникла прострочена заборгованість:

- 322434 грн. 47 коп. заборгованість за кредитом;

- 34715 грн. 41 коп. заборгованість по відсотках;

Просив стягнути з відповідача на їх користь вказану суму заборгованості в розмірі 357434 грн. 88 коп., та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 січня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з підстав неповного зясування судом обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поданому позивачем розрахунку заборгованості, який є некоректним, необґрунтованим та не підтвердженим первинним бухгалтерськими документами. Судом також не було належним чином перевірено обставин, щодо переходу прав кредитора до позивача, а також щодо належного повідомлення відповідача про факт заміни кредитора у зобовязанні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір факторингу №1. Відповідно п.п. 2.1, 2.2 Договору Клієнт ПАТ «НЕОС БАНК» відступає фактору ПАТ «Альфа-Банк» свої права вимоги заборгованості по кредитним договорах, укладених з боржником, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації, а фактор, шляхом надання фінансової послуги клієнту набуває право вимоги заборгованості по кредитних договорах. З моменту відступлення клієнтом фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржником щодо заборгованостей стають дійсними для фактора та вважаються наданими йому. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі повязані з ним права, зокрема грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів.

Отже, внаслідок укладення договору відбулася з заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 28 квітня 2011 року № 14/18-512/2011 позичальником згідно якого є ОСОБА_2.

28 квітня 2011 року ПАТ «БАНК КІПРУ» (правонаступник ПАТ «НЕОС БАНК») та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 14/18-512/2011, відповідно до якого ОСОБА_2 був наданий кредит у сумі 460 000,00 грн.

Позивач зазначив, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, натомість відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків, не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 15.12.2014 року складає 357 149 грн. 88 коп.

Пунктом 1.2 Статуту ПАТ «НЕОС БАНК» передбачено, що відповідно до рішення загальних зборів від 17 квітня 2015 року (протокол № 41) є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «БАНК КІПРУ», яке в свою чергу, відповідно до рішення загальних зборів учасників від 19 листопада 2008 року (протокол № 39) є правонаступником Акціонерного банку «АвтоЗАЗбанк» який був створений шляхом реорганізації Комерційного банку «АвтоЗАЗбанк» на установчих зборах акціонерів 15 грудня 1993 року (протокол № 1.) Комерційний банк «АвтоЗАЗбанк» був зареєстрований Національним банком України 21 жовтня 1991 року, реєстровий номер 43.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ПАТ «Альфа-Банк» є обґрунтованими, оскільки зобовязання відповідачем за кредитним договором належним чином не виконуються.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно умов якого позичальник повинен був своєчасно здійснювати платежі за договором, однак свої зобов'язання останній належним чином не виконував. ПАТ «Альфа Банк» придбав право вимоги за Договором факторингу № 1 від 21.07.2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а тому має право на стягнення заборгованості, яка утворилася у ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання останнім умов кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів, підтверджуючих розмір заборгованості. Так, позивачем надано суду копію меморіального ордеру № 2556633 від 28.04.2011 року щодо перерахування ПАТ «Банк Кіпру» коштів в сумі 460 000 грн. на рахунок гана польського А.О. згідно кредитної угоди № 14/18-512/2011 від 28.04.2011р. (а.с. 7)Також, надано розрахунок заборгованості у гривні за кредитним договором № 14/18-512/2011 від 28.04.2011р. (а.с. 17) Крім того, за ухвалою суду від 18.05.2016 року, ПАТ «Альфа-Банк» надав належним чином завірені копії виписки по особовому рахунку ОСОБА_3 за період з 28.04.2011 р. по 21.07.2014 року (а.с. 153-153-205)

В свою чергу, відповідач ОСОБА_3, заперечуючи проти розміру заборгованості, не обґрунтував належним чином своїх заперечень, не надав суду доказів на спростування розміру заборгованості, визначеного позивачем, а також власного контррозрахунку.

Не заслуговують на увагу також доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи доказів переходу прав кредитора до позивача, оскільки вони спростовуються наявними у справі документами, зокрема, договором факторингу № 1 від 21.07.2014 року, ОСОБА_3 прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників за договором факторингу, який є невідємною частиною Договору Факторингу №1 від 21.07.2014 року, а також витягом з реєстру (Додаток № 1) до Договору факторингу щодо передачі права вимоги за кредитним договором № 14/18-512/2011 від 28.04.2011р., укладеним з ОСОБА_3

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на наявних у матеріалах справи доказах, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування рішення відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: