АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Яценко Євген Олександрович,

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1, про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року заявник - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», Банк), звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 вересня 2015 року у справі № 1421/15.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року відмовлено у видачі виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 04 вересня 2015 року у справі № 1421/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1. про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ПАТ «Укрсоцбанк» через свого представника звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просило ухвалу скасувати та постановити нову, якою заяву ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити.

Банк вказував, що судом не було враховано, що за умовами кредитного договору сторони передають спір на вирішення третейського суду, у зв'язку з чим висновок суду про не підвідомчість вказаної справи третейському суду є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором за позовом банку, а тому вона не пов'язана із захистом прав споживача.

Крім того, судом необґрунтовано застосовано правові висновки Верховного Суду України, оскільки вони не є обов'язковими для застосування до вказаних правовідносин та носять рекомендаційний характер.

Особи, які беруть участь у справі про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 червня 2011 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1. був укладений договір кредиту № 31211А018-К, відповідно до умов якого АКБ СР «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_1. кредит у сумі 139 685,00 грн., із сплатою 16,00 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту до 01.06.2012 року.

04 вересня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1. на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 139290,29 грн., а також витрати пов'язані із розглядом справи у третейському суді в сумі 1792,90 грн.

В жовтні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 вересня 2015 року.

Відмовляючи у задоволені заяви ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1. є споживачем банківських послуг, між сторонами виник спір щодо заборгованості за кредитом, а отже, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий розгляд вказаної справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання видачі виконавчих листі в на примусове виконання рішень третейських судів регламентовано главою 2 розділу VII-1 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 389-9 ЦПК України при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 389-10 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України у справах № 6-856цс15, від 02 вересня 2015 року, № 6-1716цс16 від 11 листопада 2015 року, № 6-2074цс15 від 04 листопада 2015 року, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги, що судом необґрунтовано застосовано праві висновки Верховного Суду України, оскільки вони не обов'язкові для застосування до вказаних правовідносин не заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятий за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, в кожному конкретному випадку суд, за наявності відповідних мотивів, має право відступити від вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України та ухвалити рішення керуючись як нормами чинного законодавства, так і враховуючи обставини та доказову базу конкретної цивільної справи.

Разом з цим обставини вказаної справи не дають підстави для відступлення від правових позицій, викладених у висновках Верховного Суду України.

Доводи апеляційної скарги про те, що спір, який виник між сторонами не є спором щодо захисту прав споживачів, є необґрунтованими.

Оскільки, ОСОБА_1. є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, то третейському суду, в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча.

За таких обставин суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість постановлення ухвали щодо скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону, на підставі повного та всебічного дослідження матеріалів справи.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Яценко Євген Олександрович, - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/19766/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2741/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.