справа № 278/1799/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Максименко М.С., розглянув цивільну справу за заявою ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ ЖИТОМИР" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,
Направленим до суду позовом представник ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ ЖИТОМИР" просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти в сумі 7 612,00 гривень, що були виплачені останньому, як робітникові в якості авансу на відрядження, за цільовим призначенням ані невикористані, ані повернуті Товариству.
В обґрунтування позову представник позивача вказав, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах та наказом дирекції Товариства був направлений у відрядження для навчального тренування, з огляду на що отримав грошові кошти на потреби, у звязку з відрядженням. Однак, продовжує автор позову, у відрядження відповідач не поїхав, звіт про використання коштів, виданих на відрядження, не надав, та з 1 березня 2016 року взагалі перестав зявлятись, у звязку з чим був звільнений.
Сторони в судове засідання не зявились, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча він був завчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду, беручи до уваги той факт, що представник позивача не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи.
Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.
Наказом дирекції ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ ЖИТОМИР" № 432/К від 15 січня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до Товариства на посаду укладальника-пакувальника виробничого відділу на умовах строкового трудового договору з 20 січня 2016 року по 19 лютого 2016 року (а.с.6). Наказом позивача № 6/П від 20 січня 2016 року відповідача переведено на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу (а.с.7-8). Наказом дирекції Товариства за № 14/Ктм від 15 лютого 2016 року, зокрема, відповідача терміном на 25 календарних днів (з 9 березня по 2 квітня 2016 року) направлено у відрядження до міста Тімішоара Республіки Румунія на S.C. Kromberg & Shubert Romania TI S.R.L для навчального тренування (а.с.9-11).
Згідно копії платіжного доручення № 422 від 3 березня 2016 року (а.с.12) та відомості про нарахування коштів № 7/В (витрати на відрядження, добові) за березень 2016 року на карткові рахунки співробітників (а.с.13-15) ОСОБА_1 було надано у звязку з названим вище відрядженням 7 700,00 гривень (а.с.14).
Наказом позивача № 1543/К від 16 червня 2016 року ОСОБА_1 з 1 березня 2016 року звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с.16). Згідно довідки, виданої позивачем 18 липня 2016 року, ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ ЖИТОМИР" відповідно до вищевказаного наказу про звільнення було нараховано та виплачено розрахункові в день звільнення, а саме: 218,64 гривень нараховано, 42,64 гривні утримано податку, 88,00 гривень утримано на погашення заборгованості перед підприємством, 88,00 гривень виплачено на банківську картку (а.с.17).
Як вказує представник позивача у позовній заяві, провести утримання з розрахункових коштів суми 7 612,00 гривень (7 700,00 88,00 = 7 612,00) сплачених відповідачу в якості авансу на відрядження за наказом немає можливості, у звязку з недостатністю коштів, оскільки останній на момент звільнення перебував у прогулі з 1 березня 2016 року.
Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм закону. Відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1. для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2. при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; 3. при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).
Як розяснив Верховний Суд України у п. 24 Постанови Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при вирішенні спорів, пов'язаних із застосуванням ст. 127 КЗпП, суди мають враховувати, що: 1) вимоги про повернення працівником авансу, виданого в рахунок заробітної плати, і сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок, а також погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження, переведення до іншої місцевості чи на господарські потреби, розглядаються судами в тому разі, коли роботодавець не має можливості провести відрахування із заробітної плати у зв'язку з тим, що працівник оспорює підстави і розмір останнього, або минув місячний строк для видання відповідного наказу (розпорядження), або з інших причин.
Також ст. 1212 ЦК України зобовязує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, нормами закону не передбачено повернення працівником підприємству зайво виплачених коштів, крім випадків, встановлених ст. 127 КЗпП України, ст. 1215 ЦК України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.
Судом встановлено, що відповідачу було виплачено у якості авансу 7 700,00 гривень на відрядження, які останній за цільовим призначенням не використав і будучи звільненим з роботи вказані грошові кошти позивачу не повернув.
Водночас, частковість задоволення позовних вимог суд аргументує слідуючим. Так, зі змісту описової частини позову убачається, що з урахуванням того факту, що з відповідача утримано 88,00 гривень в рахунок погашення заборгованості перед позивачем, борг останнього перед Товариством становить 7 612,00 гривень. Разом з тим, прохальна частина заяви містить, зокрема, вимогу про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 7 700,00 гривень, тобто без урахування стягнутих 88,00 гривень, і саме спираючись на вимогу задекларованому в цій частині позову, суд дійшов висновку про частковість задоволення позову.
Крім цього, так як позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, на підставі приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи, які складаються із судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення боргу в сумі 1 378,00 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 127 КЗпП, ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, ст.ст. 10-11, ст. 60, ст. 88, ст.ст. 212-214, ст.ст. 224-226 ЦПК України,
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ ЖИТОМИР" грошові кошти у розмірі 7 612 (сім тисяч шістсот дванадцять гривень) 00 копійок.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 1 378,00 гривень.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

суддя Є.О. Грубіян