Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного підприємства «Авто-Альфа», товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Лайн», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Лайн» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 вересня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У серпні 2013 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», назву якого в подальшому змінено на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з уточненим згодом позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного підприємства «Авто-Альфа» (далі - ПП «Авто-Альфа»), товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Лайн» (далі - ТОВ «Карго-Лайн») про звернення стягнення на майно.

Зазначало, що 12 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МІ-150-07, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 185 000 доларів США зі сплатою 21% річних строком до 17 грудня 2010 року.

У забезпечення цього договору 18 грудня 2007 року було укладено договір застави № МІ-150-07, згідно якого ОСОБА_4 передав у заставу банку належні йому на праві власності транспортні засоби: RENAULT, модель PREMIUM 420 DCI, 2000 року випуску; MIROFRET, модель TRS3, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1999 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM 400, 1999 року випуску; DAF модель 65.400, 1996 року випуску; SCUMITZ, модель SKO 27, 2000 року випуску; RENAULT, модель R 385, 1993 року випуску.

Посилаючись на неналежне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, унаслідок чого виникла заборгованість розмір якої станом на 05 червня 2014 року складає 360 034, 74 доларів США та на те, що ОСОБА_4 без згоди заставодержателя реалізував заставні транспортні засоби відповідачам, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставне майно, а саме транспортні засоби, шляхом безпосереднього продажу іншим особам-покупцям.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01 вересня 2015 року, позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № МІ-150-07 від 12 грудня 2007 року в розмірі 360 034, 74 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2 876 677 грн 57 коп., звернуто стягнення на транспортні засоби: RENAULT, модель PREMIUM 420 DCI, 2000 року випуску; MIROFRET, модель TRS3, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1999 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM 400, 1999 року випуску; DAF модель 65.400, 1996 року випуску; SCUMITZ, модель SKO 27, 2000 року випуску; RENAULT, модель R 385, 1993 року випуску.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Карго-Лайн» просить ухвалені у справі судові рішення в частині звернення стягнення на транспортні засоби, що належать на праві власності товариству скасувати, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позичальник належним чином не виконав своїх грошових зобов'язань за кредитними договорами, у зв'язку з чим виникла заборгованість у рахунок якої слід звернути стягнення на заставне майно.

Проте погодитися з такими висновками судів повністю не можна виходячи з наступного.

Судом установлено, що 12 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № МІ-150-07, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 185 000 доларів США зі сплатою 21% річних строком до 17 грудня 2010 року.

На забезпечення вказаного договору, 17 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави, згідно якого у заставу банку ОСОБА_4 передав належні йому на праві власності транспортні засоби: RENAULT, модель PREMIUM 420 DCI, 2000 року випуску; MIROFRET, модель TRS3, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1998 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM, 1999 року випуску; RENAULT, модель PREMIUM 400, 1999 року випуску; DAF модель 65.400, 1996 року випуску; SCUMITZ, модель SKO 27, 2000 року випуску; RENAULT, модель R 385, 1993 року випуску.

Автомобіль марки RENAULT, модель PREMIUM 420 DCI, 2000 року випуску та автомобіль марки SCUMITZ, модель SKO 27, 2000 року випуску, ОСОБА_4 в подальшому продав ОСОБА_5, який в свою чергу за біржовою угодою від 26 червня 2014 року відчужив їх на користь ТОВ «Карго-Лайн».

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог до ТОВ Карго-Лайн», які можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суди зазначених вимог закону не врахували, безпідставно прийняли до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянули його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-1737цс15 від 18 листопада 2015 року.

Згідно з ч. 1 ст. 340 ЦПК Українисудове рішення підлягає скасуванню у касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених ст. ст. 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ураховуючи, що порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, допустили як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, то судові рішення в частині вирішення вимог до ТОВ «Карго-Лайн» підлягають скасуванню із закриттям у вказаній частині провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки відповідно до ст. 15 ЦПК України зазначені вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» ухвалені у справі судові рішення не оскаржуються, а відтак не є предметом касаційного розгляду.

Керуючись п. 1 ч.1 ст. 205, п. 4. ч. 1 ст. 336, ч. 1 ст. 340, ч. 3 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Лайн» задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 01 вересня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «Карго-Лайн» про звернення стягнення на майно скасувати, провадження у справі в цій частин - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко