Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І,О.
Доповідач - Коновалова В.А.
Провадження № 22ц/782/426/16
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Коновалової В.А.,

суддів: Луганської В.М., Фарятьєва С.О.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання порушення п. 7.10 кредитного договору від 18 липня 2007 року, застосування наслідків порушення зобовязання в частині розірвання договору та застосування двосторонньої реституції,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання порушення п. 7.10 кредитного договору від 18 липня 2007 року, застосування наслідків порушення зобовязання в частині розірвання договору та застосування двосторонньої реституції, в обґрунтування якої вказав, що 18.07.2007 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 0. Додатковою угодою № 2 від 08.12.2009 року до вказаного договору були внесені зміни.

19.12.2008 року та 13.04.2009 року до статуту кредитора було внесено зміни стосовно найменування. АКІБ «УкрСиббанк» змінив своє найменування на ПАТ «Укрсиббанк», який виступає правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно п. 7.10 кредитного договору № 0 від 18.07.2007 року внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами договору не передбачено інший порядок. Однак, як зазначає позивач, до кредитного договору №0 від 18.07.2007 року вищевказані зміни не були внесені всупереч діючому законодавству України та п. 7.10 самого кредитного договору.

Позивач вважає, що кредитором при зміні установчих документів не було вчинено дій відповідно до п. 7.10 кредитного договору №0, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк», тобто має місце факт прострочення кредитора у відповідності до статті 613 ЦК України.

Позивач зазначив, що є підстави вважати застосування відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» нечесної підприємницької практики, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману, що є порушенням принципу рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Під час судового розгляду позивач доповнив позовні вимоги та просив суд визнати порушення п. 7.10 кредитного договору №0 від 18.07.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», з боку ПАТ «Укрсиббанк»; застосувати наслідки порушення зобовязання в частині розірвання договору та застосувати двосторонню реституцію; визнати дії АКІБ «Укрсиббанк» під час проведення своєї діяльності у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства» та інших

нормативно-правових актів відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК

України діями щодо самостійної заміни кредитора у договорі № 0 від 18.07.2007 року.

РішеннямСєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання порушення п. 7.10 кредитного договору від 18 липня 2007 року, застосування наслідків порушення зобовязання в частині розірвання договору та застосування двосторонньої реституції та визнання дій про приведення своєї діяльності із нормами закону, діями щодо самостійної заміни кредитора у договорі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.07.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредит у іноземній валюті у розмірі 24900 доларів США, що дорівнює еквіваленту 125745 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, строком до 18.07.2018 року з умовами сплати відсотків у розмірі 13 % річних. Погашення кредиту повинно здійснюватись з «01» по «10» число включно кожного місяця наступного за тим, за які були нараховані проценти.

Пунктом 7.10 даного договору визначено, що внесення змін до цього договору здійснюється відповідно до законодавства України, якщо умовами договору не передбачено інший порядок.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 08.12.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18.07.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 змінили графік погашення кредиту, з яким відповідач ОСОБА_1 був письмово ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.

У 2009 року згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» внесено зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 19.12.2008 року та 13.04.2009 року внесені зміни до відомостей про юридичну особу та зміни до установчих документів - зміна найменування банку на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Про зміни назви юридичної особи повідомлено в офіційному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації Державного комітету України з питань регуляторної політики підприємництва «Бюлетень державної реєстрації».

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.09.2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу позовні вимоги задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11.11.2015 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25.09.2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» поточну заборгованість за кредитним

договором № 0 від 18.07.2007 року станом на 12.01.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно чинного законодавства України, приведення діяльності у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства», статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що зміна назви банку-юридичної особи не ототожнюється зі зміною сторони у кредитному правовідношенні. Тому зміна назви банку у 2009 році не потребувала внесення змін до кредитного договору, оскільки для позичальника ОСОБА_1 не змінились умови та порядок повернення кредитних коштів та законодавством не встановлений обовязок отримання згоди позичальника чи його повідомлення про зміну назви банку-юридичної особи.

Також суд зазначив, що посилання позивача ОСОБА_1 на ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме про наявність нечесної підприємницької практики ПАТ «УкрСиббанк», яка полягає у самостійній заміні кредитора у договорі № 0 від 18.07.2007 року, що є порушенням також п. 7.10 вищевказаного договору, не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, тому ці вимоги не підлягають задоволенню у звязку з необґрунтованістю.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання ОСОБА_1 на те, що повну назву юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк» змінено на ПАТ «Укрсиббанк» та у звязку з цим необхідно було внести зміни до кредитного договору № 0 від 18.07.2007 року, а оскільки відповідач цього не здійснив, то має місце факт прострочення кредитора, та договір підлягає розірванню, так як в цьому випадку відбулося порушення зобовязання, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно статті 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Відповідно до п. п розділу ХVІІ Прикінцевих та перехідних положеннь Закону України «Про акціонерні товариства» статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Приведенням діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із цим Законом є здійснення таких дій: 1) внесення змін до статуту товариства, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого або закритого акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство чи з відкритого або закритого акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство за умови, що кількість акціонерів на дату внесення таких змін не перевищує 100 осіб, а також виконання всіх інших вимог цього Закону у статуті товариства; 2) приведення внутрішніх положень товариства у відповідність із вимогами цього Закону. Датою приведення діяльності акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у відповідність із вимогами цього Закону є дата державної реєстрації змін до статуту, які в тому числі передбачають зміну найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство або закритого акціонерного товариства на публічне або приватне акціонерне товариство. Приведення діяльності у відповідність із нормами цього Закону, статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що у разі приведення діяльності у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства», статутів та внутрішніх положень акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, у тому числі зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Як встановлено судом першої інстанції, у 2009 року згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» внесено зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких повне найменування банку стало публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Про зміни назви юридичної особи повідомлено в офіційному спеціалізованому друкованому засобі масової інформації Державного комітету України з питань регуляторної політики підприємництва «Бюлетень державної реєстрації».

Отже, приведення відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» статутних документів, а саме зміна найменування на ПАТ УкрСиббанк», який виступає правонаступником всіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк», не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення.

Суд першої інстанції вірно визначився із характером спірних правовідносин сторін та правовою нормою та дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміна назви банку-юридичної особи не ототожнюється зі зміною сторони у кредитному правовідношенні. Тому зміна назви банку у 2009 році не потребувала внесення змін до кредитного договору, оскільки для позичальника ОСОБА_1 не змінились умови та порядок повернення кредитних коштів.

Оскільки зміна назви банку у 2009 році не потребувала внесення змін до кредитного договору, то і посилання позивача на те, що відбулося прострочення кредитора не заслуговують на увагу. Крім того, апеляційний суд враховує те, що як під час розгляду справи за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, так і під час розгляду даної справи було встановлено, що після зміни у 2009 році назви банку ОСОБА_1 здійснював повернення кредитних коштів, що також свідчить про відсутність підстав прострочки кредитора, які зазначені у ст. 613 ЦК України.

Посилання позивача, як на підставу для розірвання договору, на зміну кредитора в кредитному зобовязанні без внесення відповідних змін до кредитного договору № 0 від 18.07.2007 року не заслуговує на увагу, з зазначених вище підстав.

Крім того, статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

В статті йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання або зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, у відповідності до статті 60 ЦПК України. Отже, позивач вимагаючи розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України зобовязаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В ході розгляду справи позивач не довів суду обставин істотного порушення відповідачем кредитного договору, не надано жодних доказів про наявність обставини для розірвання кредитного договору, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для розірвання кредитного договору.

Посилання позивача на те, що дії АКІБ «УкрСиббанк» під час приведення діяльності у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства» свідчать про самостійну заміну кредитора у договорі № 0 від 18.07.2007 року відповідно до ч. 2 ст. 512 ЦК України не заслуговують на увагу, і фактично є субєктивним тлумаченням позивачем норм права.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Оскільки, як вже зазначалося вище, зміна назви банку-юридичної особи не ототожнюється зі зміною сторони у кредитному правовідношенні, тому в даному випадку правонаступництво у розумінні п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України не відбулося.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом клопотання та заяви позивача не розглядалися, і цей факт підтверджується відсутністю посилання на це в рішенні не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 208 ЦПК України питання, повязані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Згідно ч.4,5 статті 209 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим процесуальним документом, постановлюються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до журналу судового засідання.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал, які оформлюються як окремим процесуальним документом, так і шляхом занесення до журналу судового засідання.

Як вбачається із журналу судового засідання від 21.04.2016 року судом першої інстанції розглядалися клопотання, які заявлялися позивачем під час розгляду справи, та в задоволенні було відмовлено. Дані обставини не заперечувалися позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, а саме про відмову у розгляді клопотання щодо зупинення провадження у справі, у звязку з розглядом іншої справи, яка безпосередньо стосується даної справи не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення, так як це не є самостійною підставою для скасування правильного рішення по справі, а згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не відбулося у даному випадку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом під час розгляду справи не були зясовані обставини стосовно наявності у відповідача відповідної ліцензії на проведення банківської діяльності, виданої НБУ після зміни статуту в 2009 році не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 статті 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що позивачеві належить право визначення предмета і підстав позову. Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна одночасно підстави і предмету позову не допускається. При цьому зміни мають бути оформлені у письмовому вигляді.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Підстава позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які обєктивуються у поданих доказах.

Як вбачається із тексту позовної заяви ОСОБА_1, з якою він звернувся 08 жовтня 2015 року, зазначив підставами для визнання порушення п. 7.10 кредитного договору від 18 липня 2007 року, застосування наслідків порушення зобовязання в частині розірвання договору та застосування двосторонньої реституції, саме зміну найменування банку з АКІБ «УкрСиббанк» на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником і не внесення цих змін до кредитного договору.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції 29.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся із клопотанням про доповнення позовних вимог. В заяві посилався на те, що він бажає доповнити позовну заяву вимогою, яку виклав в прохальній частині заяви, а саме: визнати дії АКІБ «Укрсиббанк» під час проведення своєї діяльності у відповідність із нормами Закону України «Про акціонерні товариства» та інших нормативно-правових актів відповідно до пункту 2 частини першої статті 512 ЦК України діями щодо самостійної заміни кредитора у договорі № 0 від 18.07.2007 року.

Після 29.02.2016 року позивач із письмовими заявами про зміну предмету або підстав позову не звертався, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачем на протязі усього часу розгляду справи підстави позову не змінювалися.

Оскільки позивачем у встановленому законом порядку не змінювалися підстави позову, тому у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для зясування обставини стосовно наявності у відповідача відповідної ліцензії на проведення банківської діяльності, виданої НБУ після зміни статуту в 2009 році, а суд же згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Оскільки суд апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог заявлених в суді першої інстанції, то у апеляційного суду також не має правових підстав для обговорення обґрунтованості чи необґрунтованості стосовно зазначених вище обставин.

Також не заслуговує на увагу як на підставу для скасування рішення посилання позивача на те, що додані відповідачем до матеріалів справи правовстановлюючі документи не відповідають вимогам ч. 1 ст. 59 ЦПК України, так як оформлені без вимог ДТСУ 4163-2003, та судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування цих документів у відповідача, оскільки сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було задоволено клопотання позивача про витребування з ПАТ «УкрСиббанк» зазначених вище документів. Надані ПАТ «УкрСиббанк» належним чином засвідчені документи були досліджені судом апеляційної інстанції та встановлені обставини, для перевірки яких було заявлено зазначене клопотання в суді першої інстанції.

Таким чином, не задоволення клопотання позивача з урахуванням досліджених документів та встановлених апеляційним судом обставин не призвело само по собі до прийняття неправильного рішення по справі.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,308,319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: