Справа № 369/5254/14-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5103/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 14.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 липня 2016 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року заявник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про заміну стягувача.

Свою заяву мотивує тим, що 08.10.2014 Києво-Святошинским районним судом Київської області було прийнято рішення по справі №369/5254/14-ц позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

20.04.2015 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №18, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між АТ «УкСиббанк» та ОСОБА_2 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Тому просив суд замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 липня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, заявник звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2014 року задоволено частково позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 32 594, 78 дол. США.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.12.2014 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2014 скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 03.12.2014 скасовано, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.10.2014 року залишено в силі.

Встановлено також, що 20.04.2015 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №18, за умовами якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників ОСОБА_3 В.В., ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 50-53)

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив із того, що ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" не відноситься до кола суб'єктів, за заявою яких суд може замінити сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 378 ЦПК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником .

Виходячи із цих норм, зокрема, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6 - 122 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Крім того, однією з підстав відмови в задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив відсутність відкритого виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду з цим висновком також не погоджується, з огляду на таке.

Так, на підставі договору факторингу № 18 від 20 квітня 2015 року до ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" перейшло право вимоги за кредитним договором № 0 від 30.10.2007 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2, на забезпечення виконання зобов'язань за яким між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 154135 від 30.10.2007 року.

Таким чином, ТОВ ФК "Довіра та Гарантія" є правонаступником ПАТ "УкрСиббанк" у справі, в межах якої Києво-Святошинським районним судом Київської області 08 жовтня 2014 року ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитом, процентам та пені за несвоєчасне погашення кредиту і процентів.

Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічні положення містить ч. 1 ст. 378 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема и судові накази, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, дійшов помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватись лише у відкритому виконавчому провадженні, та залишив поза увагою те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Відмовивши у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" про заміну стягувача у виконавчому провадженні, суд на порушення указаних норм Закону фактично позбавили його права на пред'явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 наведеного Закону.

Отже, суд дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" про заміну сторони виконавчого провадження.

З огляду на викладене ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, з постановленням ухвали про задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313, 315, 317, 378 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 липня 2016 року - скасувати. Постановити нову ухвалу.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити. Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у виконавчому провадженні за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30.10.2007 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

ОСОБА_4