Провадження № 22-ц/780/2609/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 4 21.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» до ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Соло», ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр» звернувся суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2012 року та Київського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року встановлено про належність на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр» ганку лівого крила нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, а також факт незаконного вибуття цього ганку з володіння ТОВ «Кедр» та зобов'язано ОСОБА_3 повернути вказаний ганок із незаконного володіння законному власнику - ТОВ «Кедр».

Зазначав, що між ОСОБА_3 та відповідачем по даній справі ОСОБА_2 було укладено договір-купівлі продажу нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, однак ОСОБА_3 не мала права укладати даний договір, оскільки не була власником майна, яке відчужувалось.

Посилаючись на ст.ст.387, 388 ЦК України, позивач просив повернути із незаконного володіння ОСОБА_2 ганок лівого крила загальною площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати його законному власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр», шляхом виселення ОСОБА_2 та інших осіб із ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кедр» є власником нежитлового приміщення (без підвалу) загальною внутрішньою площею 466,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.11.1996 року №31, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області Мельничук І.М.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 про скасування рішень задоволено частково, скасовано акт державної приймальної комісії від 05.02.2007 року про прийняття в експлуатацію пункту приймання замовлень від населення з продажу металопластикових конструкцій за рахунок існуючого ганку за адресою: АДРЕСА_1 СПД ОСОБА_5, скасовано п. 1.5 рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 13.02.2007 року № 38, в іншій частині позову відмовлено.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 задоволено, скасовано видане на ім'я ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 від 28.03.2007 року та державну реєстрацію вказаного права власності, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення АДРЕСА_1 від 11.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, вирішено повернути із незаконного володіння ОСОБА_3 ганок лівого крила та передати його законному власнику ТОВ «Кедр».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 року вищевказане рішення від 02.07.2015 року змінено, пункт 4 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: повернути із незаконного володіння ОСОБА_3 ганок лівого крила загальною площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та передати його законному власнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «Кедр».

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення під № 135 загальною площею 26,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Величко О.Л. (а.с. 46-47).

В судовому засіданні встановлено, що на час винесення даного рішення вказаний договір купівлі-продажу є чинним, будь-яких відомостей щодо належності відповідачу на праві власності чи праві користуванні спірного ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м в матеріалах справи не містяться.

Разом з цим, в матеріалах справи наявна копія листа начальника Управління містобудування та архітектури від 20.05.2015 року № 15/298 в якому зазначено, що під час проведення будівельних робіт ганок (відкрита площадка між двома магазинами), що знаходився на земельній ділянці в лівому куті багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було повністю перебудовано. На вказаній земельній ділянці побудовані два нежитлові приміщення ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «Соло». В зв'язку з цим, на даний час ганок (відкрита площадка між двома магазинами), що знаходиться на земельній ділянці в лівому куті багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, не існує (а.с. 51).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

З правової позиції, яка викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.11.2012 року по справі за № 6-107цс12 вбачається, що Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Таким чином, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу вищевказаної правової норми вбачається, що у випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно. Якщо власник неналежним чином поставився до вибору особи, яка б заслуговувала довіри, то він позбавляється права вимагати повернення речей від добросовісного набувача, але йому надається можливість вимагати відшкодування збитків від особи, яка не виправдала його довіру за договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст. 60 ЦПК України).

Таким чином, суд першої інстанції не встановлено, а представниками позивача не доведено в судовому засіданні про те, що відповідач ОСОБА_2 під час укладення 30.07.2015 року договору купівлі-продажу нежитлового приміщення з ОСОБА_3 знала про існування судових рішень господарських та адміністративних судів, копії яких містяться в матеріалах справи, а також те, що відповідач є недобросовісним набувачем зазначеного в позові ганку.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа № 10 від 10.05.2006 року ТОВ «Кедр» на адресу начальника управління містобудування та архітектури м. Біла Церква в якому ТОВ «Кедр», в особі директора Гержан Н.В., дає свою згоду на переобладнання частини ганку приєднаного до належного товариству приміщення по АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Правовідносини з приводу набуття та збереження майна без достатньої правової підстави регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.

Разом з цим, об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову, тобто якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заявлені по справі позовні вимоги у вигляді повернення із незаконного володіння ОСОБА_2 ганку лівого крила загальною площею 28,3 кв.м та передачу його законному власнику - ТОВ «Кедр», з одночасним виселенням відповідача та інших осіб із спірного ганку, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а обраний позивачем спосіб захисту не ґрунтується на встановлених в судовому засіданні фактичних обставинах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кедр» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Мельник Я.С.