Справа № 159/4216/15-ц Провадження № 22-ц/773/241/16 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі до 14 червня 2013 року. За час шлюбу подружжя набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира придбана за рахунок кредитних коштів, які були надані позичальнику ОСОБА_3 на підставі кредитного договору. Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2011 року, що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, що набуто у шлюбі, за позивачем і відповідачем, за кожним зокрема, визнано право власності на 1/2 частину квартири.

Посилаючись на те, що він вносив свої особисті грошові кошти на повернення кредитних коштів, які були використані відповідачами на придбання квартири, а саме: вносив грошові кошти в розмірі 1700 дол. США, а також - в розмірі 8400,00 грн., позивач просив стягнути з відповідачів 47 890,00грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року в даній справі в позові ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу позивача задовольнити, відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу позивача визнав, відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 9 березня 1976 року (а.с.16). Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 14 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 розірваний (а.с.17).

Також судом встановлено, що 14 грудня 2006 року між Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого Фонд надав позичальнику ОСОБА_3 адресний кредит в розмірі 242 267,00 грн. на будівництво житла (а.с.39 41).

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2014 року, що набрало законної сили, в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, яке набуто в шлюбі, за ОСОБА_5 і ОСОБА_3, за кожним зокрема, визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішенням суду встановлено, що зазначена квартира була придбана за кредитні кошти, які були одержані ОСОБА_3 на підставі кредитного договору, укладеного з Волинським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву, а тому являється спільною власністю подружжя.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до бувшого подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, які він вносив на погашення кредиту, який був використаний на придбання їх спільної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що договори позик між позивачем і відповідачами не укладалися, а тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором не має.

Проте такі висновки місцевого суду не відповідають встановленим обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 14 грудня 2006 року отримав кредит в розмірі 242 267,00 грн. на будівництво (реконструкцію) житла, а саме: квартири АДРЕСА_1. Судовим рішенням визнано право власності на 1/2 частину квартири як за ОСОБА_3, так і за ОСОБА_5

На підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з відповідачів боргу за договором позики ОСОБА_4 надав суду 5 письмових розписок, з яких, зокрема, убачається, що ОСОБА_3 14 грудня 2006 року отримав у ОСОБА_4 1700 дол. США для оплати пільгового кредиту, наданому для молодої сім'ї (а.с.75), 13 березня 2012 року отримав у ОСОБА_4 2121,00грн. для погашення молодіжного кредиту на квартиру (а.с.71), 27 червня 2012 року отримав у ОСОБА_4 2121,00грн. для погашення молодіжного кредиту на квартиру (а.с.72), 1 жовтня 2012 року отримав у ОСОБА_4 2121,00 грн. для погашення молодіжного кредиту на квартиру (а.с.73), 26 грудня 2012 року отримав у ОСОБА_4 2121,00 грн. на погашення молодіжного кредиту на квартиру (а.с.74).

Крім того, відповідно до поданих позивачем ОСОБА_4 квитанцій останній 26 грудня 2012 року сплатив 2100,00 грн. як повернення молодіжної позики за 4 квартал 2012 року ОСОБА_3 (а.с.9), 1 жовтня 2012 року сплатив 2100,00 грн. як повернення молодіжної позики за 3 квартал ОСОБА_3 (а.с.10), 27 червня 2012 року сплатив 2100,00грн. як повернення молодіжної позики за 2 квартал 2012 року ОСОБА_3 (а.с.11), 13 березня 2012 року сплатив 2100, 00грн. як повернення молодіжної позики ОСОБА_3 за 1 квартал 2012 року (а.с.12).

Таким чином, позикодавець ОСОБА_4, провівши оплату грошових коштів на погашення кредиту, який був одержаний відповідачем ОСОБА_3 для придбання квартири, яка є спільною власністю як відповідача ОСОБА_3 так і відповідача ОСОБА_5, передав у власність відповідачів свої грошові кошти, які відповідачі повинні йому повернути.

З врахуванням наведених обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем були укладені договори позики, а тому висновки суду першої інстанції про не укладення таких договорів суперечать встановленим обставинам справи.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Стаття 1053 ЦК України передбачає, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України).

На підставі наведених вимог закону та з врахуванням того, що позивач вносив свої кошти на погашення кредиту, який був наданий відповідачу ОСОБА_3 на придбання квартири, яка є спільною власністю відповідачів, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідачів в користь позивача слід стягнути грошові кошти в розмірі 47890,00грн. боргу та судові витрати по справі.

Таким чином, із-за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи та порушенням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2015 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_4 23 945,00 грн. боргу за договором позики.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_4 23 945,00 грн. боргу за договором позики.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_4, з кожного зокрема, по 502,84грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: