Справа № 296/9679/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю: секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа: ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" про визнання права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа: ТОВ КК "КомЕнерго-Житомир" про визнання права на постійне користування квартирою № 3 в будинку 49 по вул. Гагаріна в м. Житомирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1990 року він разом зі своїми батьками вселився та проживає на даний час в квартирі АДРЕСА_1, яка надавалась по розширенню, однак в квартирі зареєстрований не був.

Позивач вказує, що квартиронаймачем був його батько, після його смерті мати, а потім брат. В 2014 році брат позивача помер і він звернувся до КВЖРЕП № 12 з питанням щодо реєстрації у вказаній квартирі, де йому порекомендували звернутись до міської ради, оскільки квартиру було надано за її рішенням. Однак, позивач тривалий час збирав документи, а питання щодо реєстрації його у вказаній квартирі залишилось без задоволення. Також позивач вказує, що квартира є єдиним постійним місцем його проживання, він постійно сплачує комунальні послуги, тому просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Пояснила, що ордер не видавався і сім'я позивача вселилася на підставі рішення виконавчого комітету Корольовської районної ради мЖитомира. Хоча позивач не має реєстрації за місцем свого фактичного проживання він має право на постійне користування житлом, оскільки є членом сім'ї наймача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки право постійного користування квартирою виникає з моменту отримання ордеру на вселення. Вважає, що позивачем не доведено обставини вселення в квартиру в 1990 році з дозволу наймача та членів його сім'ї.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засідання просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених представником відповідача. Вказала, що в житлово-експлуатаційної компанії відсутні відомості щодо вселення та постійного проживання позивача в квартирі, а складений сусідами акт про постійне проживання ОСОБА_4 у квартирі не можна вважати належним доказом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Корольовської районної ОСОБА_5 народних депутатів № 323 від 19.09.1990 року ОСОБА_6 та членам його сімї: дружині - ОСОБА_5, сину- Маковійчуку ОСОБА_7 та матері ОСОБА_8 надано квартиру № 3 в м. Житомирі по вул. Гагаріна, 49 (а.с.3, 4, 5, 35).

З додатку №2 до рішення №323 від 19.09.1990 року вбачається, що вказана вище квартира надана ОСОБА_6 та членам його родини тимчасово, до підходу черги.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_4, його батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії ІІ-ТП № 371888 від 13.02.1992 року, ОСОБА_5 померла 05.09.1991 року (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть, серії І-ТП № 254473 від 18.12.1993 року ОСОБА_6 помер 18.12.1993 року (а.с. 7).

Таким чином, не підтверджуються обставини викладені в позовній заяві, що спочатку наймачем квартири був батько позивача, а після його смерті мати позивача.

Також, 03.05.2014 року помер ОСОБА_9 брат позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП № 239605 від 03.05.2014 року (а.с. 8).

Відповідно до поквартирної картки (а.с. 34) в квартирі АДРЕСА_2 проживали: наймач - ОСОБА_6, дружина наймача - ОСОБА_5 та син наймача - ОСОБА_9 Останній проживав без прописки, згідно листа від 21.05.1998 року. Квартира не облаштована, ветхий фонд (рішення ОВК №252 від 07.05.85р.).

Допитана в судовому засіданні за клопотання представника позивача свідок ОСОБА_10 вказала, що є сусідкою ОСОБА_4 Сімя ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру в 1990 році, ОСОБА_4 проживає у квартирі постійно останні 5 років. ОСОБА_4 доглядав за батьком, матір'ю та братом, які хворіли.

Про факт постійного проживання позивача в квартирі АДРЕСА_3 мешканцями будинку було складено акт за 2015 рік. (а.с. 9).

Разом з тим, відповідно до ОСОБА_2 № 255 від 28.03.2014 року складеного працівниками ТОВ КК «КомЕнерго-Житомир» за участю сусідів, за адресою: АДРЕСА_4 проживає але не зареєстрований лише ОСОБА_9 (а.с. 50). З відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України ОСОБА_9 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 42).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_4 не зареєстровано право власності на нерухоме майно (а.с. 48).

Частиною 1 статті 5 ЖК України регламентується, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих ОСОБА_11 народних депутатів (житловий фонд місцевих ОСОБА_11) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих ОСОБА_11 народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_11 народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів ОСОБА_11, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно ч.1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_11 народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Частинами 1 та 2 статті 61 ЖК України передбачено, що право користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією ( а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією ) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Частиною статті 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

В силу ст.65 Житлового кодексу України - наймач вправі в установленому порядку, за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року №2, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

В силу ст.106 Житлового кодексу України - повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи наявні докази суд наголошує, що позивач, всупереч наведених норм, не надав суду ордеру, який є єдиною підставою для вселення в квартиру, а також договору найму житлового приміщення в підтвердження права користування квартирою ОСОБА_6 та членів його сімї.

Незважаючи на те, що в поквартирній картці батько позивач значиться наймачем, суд вважає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження факту вселення його у вказану квартиру в порядку визначеному законом. Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд не вважає доведенню обставиною, що позивач вселився в квартиру як член сім'ї наймача в 1990 році. Суд не бере до уваги акт за 2015 рік, який складений лише сусідами ОСОБА_4 про підтвердження його проживання у квартирі (а.с. 9), оскільки він не оформлений належним чином та суперечить складеному в 2014 році акту працівниками ТОВ КК «КомЕнерго-Житомир» за участю сусідів про фактичне проживання в квартирі лише брата позивача. Не можна також вважати належним доказом постійного проживання в квартирі квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 10-14), оскільки платником (споживачем) в них зазначений ОСОБА_9 (брат позивача) та ОСОБА_6 (батько позивача), при цьому всі квитанції датуються 2015 роком. Необхідно зазначити, що в поквартирній картці брат позивача не значився наймачем, а тому свідчення сусідки ОСОБА_10 про фактичне проживання позивача останні п'ять років з братом, не можуть безспірно вказувати на згоду наймача (членів сім'ї наймача) на вселення в квартиру.

З відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України та копії паспорта громадянина України ОСОБА_4 вбачається, що позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 57, 58), а до 19.02.2014р. був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3. Також з копії паспорта вбачається, що позивач 17.10.1981 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_11, тобто створив свою сім'ю, при цьому доказів проживання дружини позивача разом з ним у квартирі АДРЕСА_3 відсутні. Відомості про розірвання шлюбу також відсутні.

Наведені вище обставини в своїй сукупності суперечать доводам позивача про те, що він вселився в квартиру, як член сім'ї наймача і спірна квартира є єдиним та постійним його місцем проживання з 1990 року.

Крім того, виходячи з положень ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача у разі його смерті або втрати ним права на жиле приміщення. І лише у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем спір підлягає вирішенню в суді. Позивачем не надано будь-яких доказів звернення до наймодавця з вимогою про визнання його наймачем та доказів відмови йому в такому визнанні.

З урахуванням викладених обставин, вимоги ОСОБА_4 про визнання права постійного користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 є необґрунтованими, недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права на постійне користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. Й. Адамович