Справа №442/4087/16-ц
Провадження №2/442/1491/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 жовтня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Коваля Р.Г.,

при секретарі Нестір А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезгаданим позовом, посилається на те, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1

В даному будинку зареєстрована, але не проживає її колишня невістка ОСОБА_2, яка відмовляється добровільно виписатися з квартири, чим обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, коштів на оплату комунальних послуг та по утриманню житла їй не надає, а тому усі обов»язки по утриманню житла фактично покладаються на неї. Така ситуація створює для позивача негативні наслідки. Відтак, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вищезгаданим будинком.

Позивач в судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Не заперечила щодо постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомивши причин, хоча була своєчасно повідомлена про дату, час та місце слухання справи шляхом оголошення в пресі. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у її відсутності, провівши заочний розгляд справи, про що не заперечила позивач.

Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів осіб. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, яке є однією з головних матеріальних умов існування людини. Конституційне право на житло означає насамперед право громадянина мати житло для власного проживання і проживання членів його сім'ї. За змістом вказаної статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В контексті конституційного положення частина 4 вказаної статті встановлює додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому наявність реєстрації відповідача в даному будинку перешкоджає позивачу в користуванні будинком та впливає на його права, як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив, що позивачу на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16.12.2002 року, виданого виконкомом Доброгостівської сільської ради Дрогобицького району.

Судом встановлено, що в даному будинку відповідач зареєстрована, але не проживає у встановленні стоки законом, що підтверджується записами в будинковій книзі та довідкою за №846 від 19.05.2016 року, виданої виконкомом Доброгостівської сільської ради.

З оглянутого акту від 19.05.2016 року, складеного комісією Доброгостівської сільської ради вбачається, що під час обстеження будинку АДРЕСА_1 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 прописана, проте не проживає по даній адресі тривалий час, місце перебування останньої невідоме.

З роз'яснень, які містяться у п. 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання, кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Даючи оцінку дослідженим доказам суд приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, цими доказами установлено, що відповідач не проживає в будинку АДРЕСА_1 тривалий час без поважних причин. Ст.ст. 71, 72 ЖК України передбачають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності без поважних причин протягом шести місяців. Оскільки, відповідач відсутня більш тривалий строк без поважних причин, то її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його оголошення через Дрогобицький міськрайонний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Р.Г.Коваль