Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої - судді: Бенца К.К.,

при секретарі: Бота О.І.

за участю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обласної ради про стягнення витрат понесених на добудову аптеки та визнання факту добудови будівлі аптеки за згодою балансоутримувача за рахунок власних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 обласної ради про стягнення витрат понесених на добудову аптеки та визнання факту добудови будівлі аптеки за згодою балансоутримувача за рахунок власних коштів .

В ході судового розгляду справи позивачі неодноразово збільшували позовні вимоги в порядку ст. 31 ЦПК України та подали до суду заяву про зміну позовних вимог від 30.03.2016 року, за якою остаточно просили суд:

- визнати факт, що будівля аптеки №44 с. Ракошино вул. Європейська,150 пл. 61,1 м2 була добудована та відремонтована з метою поліпшення її виробничих приміщень за згодою балансоутримувача ЦРА №4 м. Мукачево за рахунок їх власних коштів, що відповідає ст.51 ЗУ Про державну програму приватизації;

- стягнути з власника ОСОБА_4 обласної ради на користь колишнього завідуючого аптеки №44 с. Ракошино ОСОБА_1 ціну вартості добудови 61,1 м2 та ремонту аптеки № 44 с. Ракошино за ринковими цінами визначеної судово-будівельною експертизою від 17.08.2010 р. в сумі 95 000,00 грн.

Мотивуючи позовні вимоги вказують на те, що ОСОБА_1 з грудня 1987 року працював завідувачем аптекою №44 с. Ракошино Мукачівського району, яка була підрозділом ЦРА №4 м. Мукачево та перебувала у державній власності. Приміщення аптеки не відповідали вимогам встановленим законодавством до аптечних установ, приміщення перебували в аварійному стані та потребували капітального ремонту. У 1988-1989 рр. не припиняючи діяльності аптеки, за погодженням з керівництвом та профспілковим комітетом ЦРА №4 м. Мукачево , за власні кошти позивачі зробили капітальний ремонт 50 кв.м. старої будівлі та добудували 61,1 кв.м. нових виробничих приміщень, без яких аптека не могла функціонувати. Позивачі зазначають, що згідно дефектного акту від 20.04.1988 року ними проведено добудову 61,1 кв.м. та капітальний ремонт 50 кв.м. старих приміщень аптеки за дозволом, на той час, балансоутримувача ЦРА №4 м. Мукачево, таким чином за рахунок власних коштів здійснили значне поліпшення майна, яке неможливо відокремити від обєкта. У 2003 році позивач ОСОБА_1 звертався до голови Ракошинської сільської ради, із заявою про приватизацію свого підприємства. Однак , будівля аптеки №44 с. Ракошино , включаючи і добудову 61,1 кв.м. передана у комунальну власність ОСОБА_4 обласній Раді , про що було видано свідоцтво на право власності без відома та погодження з колективом. Позивачі вказують, що не знаючи про видане свідоцтво вони дбали про будівлю, вкладали кошти із прибутків від діяльності аптеки. Позивачі вважають, що здійснивши з відома керівництва ЦРА №4 м. Мукачево добудову 61,1 кв.м. та капітальний ремонт 50 кв.м. старих приміщень аптеки за власні кошти , мають право вимагати з власника ОСОБА_4 обласної ради на користь колишнього завідуючого аптеки №44 с. Ракошино ОСОБА_1 відшкодування коштів витрачених на добудову аптеки площею 61,1 кв.м. та ремонту аптеки № 44 с. Ракошино за ринковими цінами визначеної судово-будівельною експертизою від 17.08.2010 р. в сумі 95 000,00 грн.

З посиланням на викладене, позивачі просили суд вважати причини пропуску строку для звернення до суду поважними і поновити строк для звернення до суду та збільшені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивачі збільшенні позовні вимоги підтримали та з підстав наведених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 30.03.2016 року просили суд їх задовольнити. Крім того, вважають причини пропуску строку для звернення до суду поважними і просять поновити строк для звернення до суду, оскільки звертались неодноразово до Мукачівського міськрайоного суду та Закарпатського адміністративного суду з позовами про стягнення витрачених коштів на добудову аптеки, які повертались їм для звернення до належного суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 обласної ради в судовому засіданні збільшені позовні вимоги заперечив з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях . Зокрема пояснив, що у позивачів на добудову аптеки відсутні будь-які дозвільні документи, внаслідок чого здійснили самовільне будівництво. Добудова аптеки №44, що розташована за адресою: вул. Леніна, 150 с. Ракошино, Мукачівський район, була здійснена на загальнодержавну власність, під час дії ЗУ «Про власність». Добудова тривала з 1988 р. по 1989 р., а обласна рада в 1992 році набула право власності на майно, в 2003 році зареєструвала своє право власності. Тому обласна рада, як власник немає права, сплатити на користь зав. аптеки №44 ОСОБА_1 ціну вартості добудови 61,1 м.кв. визначену судово будівельною експертизою, згідно смети № 8 1988 року. Крім того представник відповідача вказує, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відтак строки позовної давності сплили. Позивачами не зазначено обєктивних причин пропуску строку для звернення до суду, що на його думку унеможливлює поновлення строку . Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивачів, заперечення представника відповідача вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, аптека № 44 розташована у будинку №150 по вул. Леніна в с.Ракошино, Мукачівського району; площа забудови аптеки становить 205,80 м2, загальна площа приміщень 152,80 м2; ринкова вартість обєкта станом на 04.03.2010 р. - 116895,00 грн.; власником будівлі аптеки є ОСОБА_4 обласна рада, на балансі аптека перебуває у КП «Центральна районна аптека № 4 м. Мукачево», вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2011 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують .

На підтвердження доводів про здійснення добудови аптеки у 1988-89 рр. позивачі надали квитанції, чекі, накладні, оформлені на імя ОСОБА_1, інших документів про придбання у цей період будівельних матеріалів, оплату виконання робіт. Як доказ погодження із адміністрацією ЦРА добудови аптеки за власний кошт подали довідку ЦРА №4 від 25.09.2009 р. № 76, протокол № 26 засідання аптечних працівників ЦРА№4 від 22.09.2009 р. У цих документах зазначено, що на добудову і реконструкцію аптеки протягом 1988-1989 рр. кошти не виділялися, на це зав. аптекою ОСОБА_1 витрачав власні кошти в 1988-1989 рр. за домовленістю із адміністрацією ЦРА №4 , добудував шість приміщень загальною площею 61,1 м.кв. ( а.с. 36-37)

Як встановлено судом, ОСОБА_1 добудував приміщення, позначені в плані технічного паспорту на аптеку №№ 1-2 (6,2 м2), 1-4 (9,0 м2), 1-5 (2,1 м2), 1-6 (12,7 м2), 1-7 (5,9 м2), 1-8 (25,2 м2) (а.с. 14, 15, 111, 130 т. 1) і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 20.04.2011 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують .

Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17.08.2010 р. № 10-08/10 , вартість будівельних матеріалів та інших витрат, витрачених позивачами на добудову приміщень аптеки №44 в с. Ракошино вул. Леніна , 150 Мукачівського району Закарпатської області , реконструкцію старих приміщень та поточні ремонти будівлі, виходячи з ринкових цін на час проведення експертизи, згідно прибуткових квитанцій, товарних чеків, накладних та прибуткових касових ордерів, з врахуванням понесених позивачами витрат за виконані роботи при добудові вказаних приміщень, становить приблизно 95000,00 грн. ( а.с. 22-26)

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є цивільноправовими та урегульовані законодавством у редакції, чинній на час виникнення правовідносин , оскільки поліпшення обєкту відбувалось у період з 1988-1989 рр. , тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР.

Відповідно до ч.2 ст. 148 ЦК УРСР добросовісний володілець має право залишити за собою зроблені ним поліпшення, якщо вони можуть бути відділені без пошкодження речі. Якщо відділити поліпшення неможливо, добросовісний володілець має право вимагати відшкодування зроблених на поліпшення витрат, але не більше розміру збільшення вартості речі.

Аналогічна норма закріплена у положенні ст. 272 ЦК УРСР, яка передбачала, що в разі проведення з дозволу наймодавця поліпшення найнятого майна наймач має право на відшкодування зроблених для цієї мети необхідних витрат, якщо інше не передбачено законом або договором. Зроблені наймачем без дозволу наймодавця поліпшення, якщо їх можна відокремити без шкоди для майна і якщо наймодавець не погодиться відшкодувати їх вартість, можуть бути вилучені наймачем. Вартість поліпшень, які зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди для майна, відшкодуванню не підлягає.

Із змісту зазначених норм вбачається, що позивачі мають право на відшкодування витрат на поліпшення майна за умови їх здійснення за згодою власника, орендодавця, тощо.

Таким чином, позивачі повинні довести: наявність отриманої згоди на здійснення таких поліпшень, довести суду вартість проведених витрат та неможливість відокремлення проведених поліпшень від майна.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проводив добудову та реконструкцію аптеки №44 в с. Ракошино за власні кошти в період з 1988 по 1989 рр. за погодженням із адміністрацією ЦРА № 4 м. Мукачево ( а.с. 36,37)

За таких обставин суд вважає доведеним факт погодження проведення поліпшень майна в період з 1988 по 1989 рр.

В підтвердження понесених витрат на поліпшення майна позивачем ОСОБА_1 подано первинні документи на придбання будівельних матеріалів ( накладні, товарні чеки),квітанції про оплату робіт та висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17.08.2010 р. № 10-08/10.

Враховуючи отримання позивачем ОСОБА_1 дозволу та погодження з балансоутримувачем ЦРА № 4 м. Мукачево здійснення поліпшень майна , а саме проведення добудови та реконструкції приміщень аптеки №44 в с. Ракошино, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат на поліпшення майна, а саме приміщень аптеки №44 в с. Ракошино .

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вартість зроблених позивачем ОСОБА_1 невід'ємних поліпшень майна підлягає компенсації.

Стаття 71 ЦК УРСР 1963 р. передбачає, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР 1963 р. позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР 1963 р. перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР 1963 р. закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважноюпричину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством що діяло, раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, як його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 71 ЦК УРСР позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений ст. 71 ЦК УРСР , пропущено без поважних причин, суд також відмовляє у позові, але у звязку з пропуском встановленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин, строк для звернення до суду поновлюється, а позов задовольняється.

Cудом встановлено, що ОСОБА_1 проводив добудову та реконструкцію аптеки №44 в с. Ракошино за власні кошти в період з 1988 по 1989 рр.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписами ЦК УРСР позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з пропуском строку на звернення і як на обгрунтування поважності причин пропуску такого послався на те, що звертався неодноразово до Мукачівського міськрайоного суду та Закарпатського адміністративного суду з позовами про стягнення витрачених коштів на добудову аптеки, які повертались йому для звернення до належного суду, на підтвердження чого надав відповідні ухвали судових інстанцій прийняті протягом 2014 року, що підтверджуть факт його звернення у 2014 році за захистом порушеного права.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Разом з тим, слід наголосити на тому , що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

За змістом частини першої статті 79 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, в установленому порядку. Тому якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто , то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові Пленуму ВГС України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів.

Зважаючи на викладене, суд вважає неповажними причини пропуску строку звернення до суду, зокрема строк позовної давності сплив до пред'явлення позову , а відтак в позовних вимогах ОСОБА_1 в частині стягнення з власника ОСОБА_4 обласної ради на користь колишнього завідуючого аптеки №44 с. Ракошино ОСОБА_1 ціну вартості добудови 61,1 м2 та ремонту аптеки № 44 с. Ракошино за ринковими цінами визначеної судово-будівельною експертизою від 17.08.2010 р. в сумі 95 000,00 грн. слід відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2, то суд виходить з наступного. Посилаючись на документи щодо здійснення певних витрат, робіт , оформлених на ОСОБА_1 на добудову та реконструкцію аптеки №44 в с. Ракошино, позивач ОСОБА_2 не обгрунтувала та не довела належними та допустимими доказами яке її майнове право порушене відповідачем, а відтак в позові ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині визнання факту, що будівля аптеки №44 с. Ракошино вул. Європейська,150 пл. 61,1 м2 була добудована та відремонтована з метою поліпшення її виробничих приміщень за згодою балансоутримувача ЦРА №4 м. Мукачево за рахунок їх власних коштів, що відповідає ст.51 ЗУ Про державну програму приватизації, суд виходить з наступного.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У даному випадку вимога про визнання факту, що будівля аптеки №44 с. Ракошино вул. Європейська,150 пл. 61,1 м2 була добудована та відремонтована з метою поліпшення її виробничих приміщень за згодою балансоутримувача ЦРА №4 м. Мукачево за рахунок їх власних коштів, що відповідає ст.51 ЗУ Про державну програму приватизації, не є належним способом захисту, а може слугувати доказом для вирішення питання щодо компенсації вартості зроблених позивачем ОСОБА_1 невід'ємних поліпшень приміщення аптеки , яке підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами в порядку ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене , оцінюючи в сукупності викладені фактичні обставини, положення закону, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку ,що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині визнання факту, що будівля аптеки №44 с. Ракошино вул. Європейська,150 пл. 61,1 м2 була добудована та відремонтована з метою поліпшення її виробничих приміщень за згодою балансоутримувача ЦРА №4 м. Мукачево за рахунок їх власних коштів, що відповідає ст.51 ЗУ Про державну програму приватизації є безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки в позові відмовлено, підстав для присудження на користь позивачів з відповідача судових витрат суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 71,75-76, 79 -80, 148 ч.2 ЦК УРСР , суд, -

В И Р І Ш И В :

В збільшеному позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 обласної ради про стягнення витрат понесених на добудову аптеки та визнання факту добудови будівлі аптеки за згодою балансоутримувача за рахунок власних коштів- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_5