Справа № 161/2253/14-ц Провадження № 22-ц/773/125/16 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Категорія: 27 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А. ,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар - Вергун Т.С.,

з участю: представника позивача - Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3, від імені якого діє опікун ОСОБА_4 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову ОСОБА_3, від імені якого діє опікун ОСОБА_4 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови позивачу у задоволенні первісного позову, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу. Покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в частині відмови у стягненні суми заборгованості, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове про задоволення їх позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача Місюра І.В. апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилася хоча про час та місце розгляду справи двічі повідомлялася відповідно до ст.ст.74,75,76 ЦПК України, а на дату постановлення судового рішення відповідно до ч.9 ст.74 цього Кодексу.

Колегія суддів заслухавши пояснення представника позивача Місюри І.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції, в частині відмови ПАТ КБ «Приватбанк» в позові слід скасувати виходячи з наступного.

Судом, з письмових матеріалів справи встановлено, що відповідно до укладеного договору від 23.02.2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3, банк надав позичальнику кредит на суму 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 11-15).

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов.

У зв'язку з невиконанням умов договору в січні 2008 року банк звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 4 463,90 грн.

31.01.2008 року Луцьким міськрайонним судом видано судовий наказ по заяві ПАТ КБ "ПриватБанк", відповідно до якого з відповідача в користь банку стягнуто 4 463,90 грн.

Відповідно до довідки банку станом на 31.12.2013 року заборгованість за кредитом склала 14 915,98 грн., з яких заборгованість по кредиту - 3 499,20 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 617,58 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2 799,20 грн., 500 грн. - штраф та 522,60 грн. процентна складова. Позивач просить відмінусувати від 14915,98 грн. заборгованості 4463,90 грн. стягнутих згідно судового наказу, що становить 11474,68 грн. заборгованості.

Також, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2013 року, яке набрало законної сили 01.07.2013 року, ОСОБА_3 визнано недієздатним (а.с. 29) та рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 серпня 2013 року ОСОБА_4 призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_3 (а.с. 30).

Відмовляючи ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки банком не прийнято достатніх мір для перевірки дієздатності ОСОБА_3, останній згідно висновку судової експертизи є недієздатним, а тому відповідач, як недієздатна особа не несе відповідальності за невиконання зобов»язань позичальника про кредитному договору.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується із-за невідповідності висновків суду в цій частині обставинам справи, що згідно ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в позові з інших підстав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст.40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів, щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.

Отже, обов'язковою умовою відповідальності за порушення зобов'язання є вина боржника.

З огляду на вищезазначені положення закону ОСОБА_3 не може відповідати за невиконання зобов'язання з моменту набрання рішення про визнання його недієздатним законної сили, тобто з 01.07.2013 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 23.03.2007 року банком проведені нарахування, в тому числі штрафні санкції, за невиконання зобов'язання за період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за вказаний період не можуть бути задоволені із-за відсутності вини боржника.

Щодо вимог про стягнення заборгованості станом на 01.07.2013 року позовні вимоги банку є підставними, оскільки відповідачем відповідно до вимог ст.ст.10, 60 не доведено обставину його недієздатності на момент укладення правочину, а невиконання позичальником своїх зобов»язань та наявності суми заборгованості позивачем відповідно до зазначених норм процесуального права доведено. Однак, позов не підлягає до задоволення у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до кредитного договору від 23.02.2007 року термін дії картки становить 2 роки, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки (а.с. 11).

Пунктами 3.1.1., 3.1.2. Умов та Правил користування платіжною карткою встановлено, що термін дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Дата закінчення дії карток, виданих довіреним особам Клієнта, збігається з датою закінчення дії картки Клієнта.

Згідно п. 4.5. Умов та Правил строк погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам проводиться в слідуючому порядку:

- строк погашення по кредиту щомісячно за попередній місяць;

- строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У позивача право на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 23.02.2007 року виникло з моменту закінчення дії цього договору, тобто закінчення дії картки з 23.02.2009 року, що не заперечила представник позивача при апеляційному розгляді справи.

До суду з вимогами про стягнення заборгованості позивач звернувся в лютому 2014 року поза межами трьохрічного строку позовної давності, а тому у зв'язку зі спливом строку позовної давності та заявою законного представника відповідача ОСОБА_4 про його застосування, позов ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає до задоволення.

У зв'язку з відсутністю підстав, передбачених законом для задоволення позову, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у позові до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором із-за пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторони не оскаржують.

Відповідно до ч.2 п.6 ст.79 ЦПК України з позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню в користь держави 180 грн. судових витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 12 лютого 2016 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити часково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2014 року в даній справі в частині позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в користь держави 180 грн. судових витрат за опублікування судового оголошення в пресі.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: