Справа № 569/7823/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Капріян І.В.

з участю: позивача - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2, її представник - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із вищевказаним, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що відповідач по справі її сестра ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з листопада 2013 року. Але ж до цього часу залишається зареєстрованою. Де відповідачка по справі зараз проживає, вона не знає, тому що стосунків родинних не підтримує з нею. В квітні місяці 2013 року вона провокувала сварки на побутовому ґруні, що часом переросталоо в скандали і супроводжувались з її сторони образами, погрозами і розправою та вимогами до її 3-х неповнолітніх дітей. Сусідню кімнату в двохкімнатній квартирі вона закрила на замок, тобто зробила перешкоду в користуванні всією житловою площею. Так як це є власність Держави, скільки квартиру отримали її покійні батьки з державного фонду, то відповідачка по справі порушує права гарантовані положенням ст. 64 ЖК України.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що для неї відомо про спір між сестрами щодо квартири, з якої позивачка хоче виселити відповідачку з того часу як помер їх батько. Відповідачку вона постійно бачить у дворі будинку, в під"їзді. Також вказала, що відповідачка проживає в квартирі з самого її народження та є основним квартиронаймачем, про що був складений акт за її підписом.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали суду аналогічні пояснення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7, який є чоловіком позивача, суду пояснив, що коли він приходить в квартиру АДРЕСА_1 відвідати своїх дітей та дружину, відповідача по справі не бачив, як і не бачив її речей.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та її представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2, що стверджується поквартирною карточкою виданою управлінням забезпечення надання адміністративних послуг від 08.06.2016 року, що не заперечується сторонами.

Крім того, з даної довідки вбачається, що у спірній квартирі АДРЕСА_1, окрім основного квартиронаймача ОСОБА_2, зареєстровано чотири чоловіка, а саме: сестра - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 25.09.1991 року, дочка сестри - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.02.2007 року, син сестри - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 23.07.2009 року, дочка сестри - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10.11.2012 року.

Згідно рішення Рівненського міського суду від 16 грудня 2014 року (набрало законної сили 30 січня 2015 року) судом беззаперечно встановлено, що позивач, тобто ОСОБА_2, проживаючи на законних підставах у квартирі АДРЕСА_1, згоду на проживання відповідача в квартирі не давала. Даним рішенням встановлено, що в грудні 2014 року відповідач проживала в спірній квартирі.

Надана позивачем ухвала апеляційного суду Рівненської області від 28 жовтня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_11 про виселення не приймається судом до уваги, так як даним рішенням суду не встановлено, що відповідач проживав чи не проживав в АДРЕСА_1, а лише встановлено, що вона є основним квартиронаймачем.

З оглянутого судом акту від 29 липня 2016 року складеного комісійно та затвердженого начальником ЖКП "Перспективне" вбачається, що ОСОБА_2, дійсно проживає з дня свого народження в квартирі АДРЕСА_1, зареєстрована та є основним квартиронаймачем даної квартири, що було підтверджено свідками в судовому засіданні.

Відповідачка у судовому засіданні стверджувала, що вона постійно проживає у квартирі та здійснює оплату за квартиру.

Уклала договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 26 серпня 2016 року.

Також зазначила, що двері до своєї кімнати вона закриває на ключ, оскільки там знаходяться її особисті речі, які позивач може пошкодити у зв"язку із конфліктною ситуацією, яка між ними склалася на грунті спірної квартири. Дані обставини позивачем визнаються, так як вона посилається на них як у позові, так і в поясненнях наданих суду.

Ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо вони були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку.

Суд не приймає як належні докази показання свідка ОСОБА_7 та акт від 02 червня 2016 року затверджений начальником ЖКП "Перспективне", складений в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_12 про не проживання відповідачки в квартирі з листопада 2013 року, для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою, оскільки ОСОБА_13 виселений із квартири на підставі рішення Рівненського міського суду від 16.12.2014 року, відвідує квартиру час від часу і не постійно перебуває. Крім того, він не заперечував той факт, що відповідач відвідує квартиру регулярно, так як там знаходяться її речі і вона не допускає до своєї кімнати його дітей.

Свідок ОСОБА_12, який зазначений в акті не проживає в будинку спірної квартири, чого позивачем спростовано не було.

Крім того, в даному акті не визначено за який саме період складено цей акт і він не може підтверджувати не проживання відповідача понад шість місяців в квартирі.

Обгрунтування позовних вимог про необхідність визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житиловим приміщенням тим, що позивач і її троє дітей не мають можливість повністю користуватися квартирою, власником якої не є відповідач, є безпідставними, так як не є предметом спору по даній справі і судом не визначається порядок користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Докази надані сторонами про звернення до правоохоронних органів та вирок суду дійсно підтверджують факт неприязних стосунків щодо спільного проживання, що сторонами визнається.

Враховуючи, що позивачем по справі не надано суду доказів, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше встановлених законом строків без поважних причин та підтверджено, що між сторонами неприязні стосунки, які склалися після смерті їх батька на грунті спірної квартири, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2016 року.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська