Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 19 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Товянської О.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та в обгрунтування вимог зазначив, що він та ОСОБА_2 19.01.2012 року уклали спадковий договір, відповідно до якого остання зобов»язалася забезпечувати його ліками, харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. Виконавцем даного договору призначено ОСОБА_3 З моменту укладення договору відповідач своїх обов»язків не виконує, у зв»язку з чим просив договір розірвати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Частиною 1 ст. 1308 ЦК України визначено, що спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Судом встановлено, що 19.11.2012 року між позивачем як відчужувачем з однієї сторони та відповідачем як набувачем з іншої, укладено спадковий договір, відповідно до п. 5 умов якого, на відповідача покладено виконання таких зобов'язаннь: забезпечувати відчужувача у випадку погіршення стану його здоров»я лікувальними засобами незалежно від їхньої вартості, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою і в разі смерті поховати його на цвинтарі м. Житомира з дотриманням всіх православних ритуалів. Також у цьому пункті зазначено про те, що для виконання цих обовязків відчужувачем призначено виконавця ОСОБА_3 (а.с. 3-4).

Пунктом 1 договору визначено, що позивач передає після своєї смерті у власність відповідача належні йому на праві приватної власності 212/300 частин житлового будинку за № 127 по вул. Східній в м. Житомирі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів неналежного виконання умов договору відповідачем.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

У відповідності з положеннями ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення не відповідає.

У відповідності до вищевказаних умов договору, виникнення зобов»язань відповідача пов»язувалося із настанням певних подій, зокрема погіршенням стану здоров»я позивача.

Вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції та в судовому засіданні не досліджувалася.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зазначені вимоги закону суд проігнорував та не роз»яснив сторонам наслідки невчинення процесуальних дій зокрема щодо неподання доказів на підтвердження існування обставин для вчинення дій відповідачем.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду апеляційної інстанції медичних документів амбулаторної картки позивача, оглянутої в судовому засіданні, ОСОБА_1 протягом дії договору неодноразово звертався за медичною допомогою зі скаргами на погіршення стану здоров»я та у зв»язку з цим йому неодноразово призначалося медикаментозне лікування.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для виконання обов»язків ОСОБА_2 існували.

Згідно з положеннями ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з аналізу положень вказаної норми закону, обов»язок доказування щодо вчинення дій, направлених на виконання зобов»язань набувача за оспорюваним договором, покладається саме на відповідача, оскільки вона заперечує проти тверджень позивача про те, що від виконання обов»язків вона ухилялася.

Вказана обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції.

З урахуванням близьких родинних стосунків свідка ОСОБА_3 з відповідачем, колегія суддів вважає, що в розумінні положень ст. 59 ЦПК України, не є достатніми та допустимими доказами виконання зобов»язань відповідачем, пояснення свідка про відсутність скарг позивача.

Представник відповідача пояснив, що у його доверителя відсутні будь-які документи, які підтверджують виконання зобов»язань по забезпеченню відчужувача лікувальними засобами, харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів належного виконання відповідачем умов договору.

Оскільки рішення постановлено з порушеннями норм поцесуального права, при неповно з»ясованих обставинах, що мають значення для справи, колегія суддів вважає його таким, що підлягає скасуванню та ухвалює нове про задоволення позову у повному обсязі.

Задовільняючи позов, суд стягує з відповідача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 05 травня 2016 року скасувати, ухваливши нове про задоволення позову.

Спадковий договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_4 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1023.12 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді