Справа № 524/4534/16-ц
Провадження № 2/524/1724/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2016 року м. Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом про стягнення суми авансу, неустойки, заборгованості за договором позики(розпискою) та відшкодування збитків.

29.06.2016 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження по даній справі.

Також, позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову у якій просили вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Свою заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивували тим, що у них є обґрунтовані побоювання, що відповідачі отримавши копії позовної заяви зроблять усе можливе щоб здійснити відчуження своєї квартири на користь третіх осіб, в зв'язку з чим у позивачів виникнуть труднощі або стане зовсім неможливим стягнення коштів з відповідачів.

Вважають, що накладення арешту на квартиру є єдиним із можливих заходів забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, справи № 524/4534/16-ц встановив наступне.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року, з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не навели переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Згідно вимог ст.60 ЦПК України обовязок по доведенню наявності таких обставин лежить саме на особі, яка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Суд приймає до уваги те, що позивачі наполягали на застосуванні заходу забезпечення виключно у вигляді арешту на квартиру відповідачів, хоча вказана квартира не є предметом позову, оскільки позовні вимоги полягають у стягненні грошових коштів.

Враховуючи викладене, оскільки спосіб забезпечення позову повинен бути співмірним із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-154 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: