Провадження № 2/641/2080/2016 Справа № 641/5419/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати, повязані з навчанням повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі в розмірі 26807,37 грн., відшкодувати судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 з листопада 1998 року, рішенням суду від 06.10.2014 шлюб між ними розірвано. Мають спільних дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Після розірвання шлюбу діти залишились мешкати разом із матірю у його власній квартирі, а він був вимушений мешкати в іншому місці та нести багато зайвих додаткових побутових витрат. Однак, він підтримував звязок із спільними дітьми, активно приймав участь у їх вихованні, завжди надавав грошові кошти для їх розвитку, особистих та побутових потреб, оплачував навчання сина в медичному університеті, купляв одяг, побутову техніку, іграшки. У період з 27.08.2014 і до теперішнього часу позивач ОСОБА_1 одноособово сплатив за навчання сина 53614,74 грн. Оскільки відповідно до ст.. 185 Сімейного кодексу України батьки зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, він вважає, що і мати дітей має розділити із ним витрати на навчання сина, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 половину вартості навчання, яке він сплатив, в розмірі 26807,37 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_5 підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив стягнути з відповідача саме додаткові витрати, повязані із навчанням повнолітнього сина.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка також є представником третьої особи ОСОБА_3, у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існувала домовленість щодо спільної оплати за навчання сина з 2013 році, однак для зручності контракт підписувався саме ОСОБА_1 Більшість наданих позивачем квитанцій датовані періодом, в який сторони у справі перебували у шлюбі, а тому кошти на сплату навчання мають бути визнані спільними сумісними. Крім того, з жовтня 2014 року після розірвання шлюбу діти перебувають на утриманні матері, з 2016 року ОСОБА_1 відмовився оплачувати за навчання сина, останній вимушений був перевестися в інший навчальний заклад на бюджетну основу. Усі кошти, витрачені ОСОБА_1 за навчання сина, були ним сплачені добровільно.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1998; мають спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.10.2014 у справі № 641/9290/14-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2016 у справі № 641/11127/15-ц присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Також з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/20 частки усіх видів заробітку до досягнення дитиною 23-х років або до припинення навчання.

Позивач ОСОБА_1, як батько повнолітнього сина, заявляє вимоги щодо стягнення з матері повнолітнього сина половини додаткових витрат, понесених нам у звязку із навчанням їх спільного сина, посилаючись на положення ст. 185 Сімейного кодексу України.

Суд із позицією позивача погодитися не може з наступних підстав.

Так, обовязки батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та їх виконання закріплені в главі 16 Сімейного кодексу, а саме в статтях 198-200 СК України.

Водночас ст.. 201 СК України встановлено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 СК України.

З аналізу наведених норм вбачається, батьки зобовязані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови наявності можливості надавати таку матеріальну допомогу. Ця матеріальна допомога законодавцем визначається терміном аліменти, а право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Норми ст. 185 Сімейного кодексу України про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не застосовуються до відносин між батьками та їх повнолітніми дітьми. Водночас і ці вимоги можуть висуватися лише тим із батьків, з ким мешкає дитина.

Сторонами у справі не оспорюється той факт, що повнолітній син ОСОБА_3 та неповнолітня донька ОСОБА_4 мешкають із матірю, відповідачкою у справі, а тому у позивача ОСОБА_1 не має правових підстав для стягнення грошових коштів, які сплачені ним добровільно за навчання сина.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та необґрунтовані, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_7