Провадження № 22ц/790/785/16 Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів колегії - Малінської С.М., Яцини В.Б.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба про стягнення середньої заробітної плати за час невиконання рішення суду в частини поновлення на роботі, третя особа: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнювала і в остаточній редакції просила стягнути з Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на її користь середній заробіток за час невиконання рішення апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2008 року щодо поновлення її на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу за період з листопада 2007 року по жовтень 2013 року у сумі 99776 грн. 88 коп.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008 року її поновлено на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу Харківського університету Повітряних Сил імені Кожедуба. 20 жовтня 2009 року апеляційний суд Харківської області своєю ухвалою роз'яснив своє рішення від 08 квітня 2008 року та зазначив, що вона підлягає поновленню на роботі з 31 липня 2005 року.

До теперішнього часу рішення суду не виконано, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення середньої заробітної плати за період невиконання рішення суду про поновлення на роботі, мають досліджуватись у порядку виконання судового рішення та вважав, що позивач обрала неналежний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Статтею 236 КЗпП України установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Позивачка звернулась з позовом на захист порушених трудових прав на підставі вимог ст. ст. 3, 15 ЦПК України, ст. 236 КЗпП України.

Суд першої інстанції у порушення принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) зазначив, що позивачка невірно обрала спосіб судового захисту, проте не звернув уваги на вищенаведені норми права про право позивачки обирати способи судового захисту, які відповідають вимогам закону, та на положення ч. 1 ст. 12 ЦК України про те, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що позивач сам вправі вибрати спосіб захисту своїх порушених прав: або звернутись до суду з заявою в порядку, передбаченому ст. 236 КЗпП України, або з новим позовом в порядку приписів ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що у серпні 2005 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Харківського університету Повітряних Сил про визнання її звільнення незаконним, зобов'язати начальника Харківського університету Повітряних Сил поновити її на цій посаді, сплатити за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2007 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано неправомірними дії начальника Харківського університету Повітряних Сил у зв'язку зі звільненням ОСОБА_3, зобов'язано відповідача змінити формулювання звільнення ОСОБА_3 та вважати її звільненою з 01 вересня 2006 року. Стягнуто на користь позивача заробіток за вимушений прогул в сумі 21213 грн. 19 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008 року визнано неправомірними дії начальника Харківського університету Повітряних Сил у зв'язку із звільненням ОСОБА_3 з посади провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу. Поновлено ОСОБА_3 на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу Харківського університету Повітряних Сил. Стягнуто з Харківського університету Повітряних Сил на користь ОСОБА_3 за вимушений прогул 12423 грн. 22 коп. та на відшкодування моральної шкоди 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2009 року роз'яснено рішення апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008 року, зазначено, що датою поновлення ОСОБА_3 на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу Харківського університету Повітряних Сил слід вважати видання наказу про її звільнення, тобто 31 липня 2005 року.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнювала і в остаточній редакції просила стягнути з Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на її користь середній заробіток за час невиконання рішення апеляційного суду Харківської області від 8 квітня 2008 року у частині поновлення її на роботі на посаді провідного бухгалтера фінансово-економічного відділу за період з листопада 2007 року по жовтень 2013 року у сумі 99776 грн. 88 коп.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України).

Сторонами по справі не заперечується, що на виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008 року ОСОБА_3 не була поновлена на роботі.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України та просила стягнути середній заробіток за час невиконання рішення апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008 року за період з листопада 2007 року по жовтень 2013 року.

Разом з тим, судова колегія вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку на підставі ст. 236 КЗпП України за період з листопада 2007 року до 08 квітня 2008 року задоволенню не підлягають, оскільки позивача було поновлено на роботі рішенням суду від 08 квітня 2008 року. З позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач не зверталась.

Таким чином відшкодуванню підлягає середній заробіток за період з 08 квітня 2008 року по 30 вересня 2013 року, тобто за 65 місяців та 16 робочих днів.

Визначаючи розмір середнього заробітку, які підлягають відшкодуванню внаслідок невиконання рішення суду про поновлення на роботі судова колегія враховує роз'яснення зазначені у п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 08 квітня 2008

року встановлено, що середня заробітна плата ОСОБА_3 у 2005 році складала 802 грн. 54 коп. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 08 квітня 2008 року по 30 вересня 2013 року позивач отримувала допомогу по безробіттю у розмірі 9877 грн. 25 коп. та заробітну плату на ДП «Завод імені Малишева» у розмірі 1322 грн. 70 коп.

Враховуючи вищезазначене, середній заробіток ОСОБА_3 за невиконання відповідачем рішення суду за період з 08 квітня 2008 року по 30 серпня 2013 року становить 41576 грн. 67 коп. (52165 грн. 10 коп. - 11199 грн. 95 коп.).

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь ОСОБА_3 41576 грн. 67 коп.

Стягнути з Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба на користь держави судовий збір у розмірі 873 грн. 12 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: