Справа № 544/1809/15-ц
№ пров. 2/544/55/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю: секретаря Ралець О.С.,

представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2,

у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пирятин, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який був нею уточнений, в обґрунтування якого вказала, що після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з земельної частки (паю), площею 4,99га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. За життя спадкодавець склала заповіт, яким заповіла все своє майно своїм дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Вона прийняла спадщину після померлої ОСОБА_4 у встановлений законом порядок. Однак, як виявилось при оформленні спадщини, при складанні померлою заповіту було допущено помилку в написанні імені позивача, а саме: замість правильного «ОСОБА_3» було вказано неправильно «ОСОБА_3». Окрім цього був втрачений правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), яка є спадковим майном, що також являється перешкодою у нотаріальному оформленні спадщини. Тому позивач просить встановити факт, що заповіт, складений померлою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківського сільської ради Пирятинського району Полтавської області, реєстровий номер №85, на ім'я ОСОБА_3 дійсно був складений на ім'я ОСОБА_3, а також просить визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай), площею 4,99га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Представник позивача ОСОБА_1 на уточнених позовних вимогах ОСОБА_3 наполягав та просив їх задовольнити в повному обсязі, суду надав пояснення, аналогічні викладеним в уточненій позовній заяві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та пояснив, що з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері не звертався, на спадщину не претендує, а також зазначив, що інші сини, які зазначені в заповіті, померли.

Судом в порядку ст.ст.63, 180 ЦПК України для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, був допитаний свідок ОСОБА_8, який суду пояснив, що являється давнім знайомим позивача. Повідомив, що крім синів, ОСОБА_3 була єдиною дочкою в ОСОБА_4, в селі її всі називали ОСОБА_3.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вважає уточнений позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні її правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.7).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем Білоцерківської сільської ради від 05 листопада 1992 року за реєстровим №85, яким все своє майно заповіла своїм дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.40).

При зверненні позивача по справі до нотаріальної контори було виявлено помилку в заповіті, а саме: ім'я спадкоємиці ОСОБА_3 зазначено неправильно як «ОСОБА_3», хоча відповідно до її паспорту серії НОМЕР_1, виданого 18.01.2000 року Нікопольським МВ УМВС України в Дніпропетровській області (а.с.4), свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5) та свідоцтва про одруження НОМЕР_3, її ім'я записано як «ОСОБА_3», що перешкоджає в оформленні спадщини після померлої.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

В даний час виправити помилку в написанні імені спадкоємця в заповіті інакше, як в судовому порядку, не виявляється можливим, оскільки згідно копії свідоцтва про смерть спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичними, оскільки від його встановлення залежить виникнення майнових прав заявника. Чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов'язаний з вирішенням спору про право, та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт, що заповіт, складений 05.11.1992 року ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на ім'я ОСОБА_3, дійсно був складений на ім'я ОСОБА_3.

Оскільки спадкодавець помер й спадщина відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто до набрання чинності ЦК 2003р., тому дані правовідносини регулюються ЦК 1963р. й застосовуються норми ЦК 1963р.

Згідно зі ст.524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за заповітом чи за законом.

Відповідно до ст. 529 Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР.

Встановлено, що після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, що складається в тому числі з земельної частки (паю), розміром 4,99га, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради, та належала померлій на підставі Сертифіката на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, зареєстрований за № 64 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями згідно заповіту є її діти: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 Цей заповіт не змінювався і не перезаповідався.

Згідно ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до заведеної спадкової справи №340/1999 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с.28-40), вбачається, що позивач по справі прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці за заповітом, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в установлений законом строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, будь-яких дій щодо управління та володіння спадковим майном не здійснювали, тому вважаються такими, що не прийняли спадщину. Окрім цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на даний час померли, що підтверджено свідоцтвами про смерть (а.с.54-55), а ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що спадщину після смерті матері він не приймав та приймати не бажає.

Звернувшись до другої Нікопольської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно ОСОБА_3 отримала відмову у зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документа на земельну частку (пай), про що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20 листопада 2015 року (а.с.12).

Вказаний правовстановлюючий документ, а саме: Сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4, зареєстрований за № 64 і виданий на ім'я ОСОБА_4, був втрачений (а.с.10).

Отже з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із втратою правовстановлюючого документу, а саме: Сертифіката серії НОМЕР_4, зареєстрований за № 64, на земельну частку (пай) площею 4,99га, який виготовлявся в одному екземплярі і виготовлення дубліката не передбачено, унеможливило оформлення позивачем спадщини у нотаріуса в позасудовому порядку.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачу з незалежних від неї причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, але ніхто, крім неї на спадщину не претендує і вона бажає її прийняти, при цьому обраний позивачем спосіб захисту її прав є належно обраним, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 209, 212-215, 234, 256, 292 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Білоцерківської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Встановити, що заповіт, складений 05.11.1992 року ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений секретарем виконавчого комітету Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, реєстровий №85, на ім'я ОСОБА_3, дійсно був складений на ім'я ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 її матері ОСОБА_4, право на земельну частку (пай), площею 4,99га, що розташована на території Білоцерківської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.В.Нагорна