РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого -судді Чішман Л.М.

з участю секретаря Савіної Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на оформлення документів на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон. При цьому посилалась на те, що з 05.09.2015 року працює за кордоном, вдруге вийшла заміж, має багато родичів за кордоном та у зв"язку зі зміною в особистому житті звернулась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини до м.Калінінграда Російської Федерації терміном на один рік з 01.07.2016 року по 01.07.2017 року, проте відповідач безпідставно заперечує без жодних вагомих аргументів. Зазначила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться вихованням та здоров"ям дитини, не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє загальновизнаним нормам моралі, до служби у справах дітей з питання призначення зустрічей з дитиною не звертався.

В судове засідання 24.03.2016 року сторони не з"явилися подали заяви про розгляд справи без їх участі позивач позовні вимоги підтримала, відповідач не заперечував щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ( ОСОБА_1.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ст.141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами Україна », Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до положень ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У даному випадку відповідач не заперечує проти виїзду дитини з позивачем за кордон України. П.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, передбачає, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволено за рішенням суду.

Доводи позивача відносно того, що відповідач заперечує проти виїзду дитини за межі України, чим порушує інтереси дитини, спростовуються наступним. Відповідно до частин 1,4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обов'язок доказування і подання доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ОСОБА_1 всупереч вимогам вказаної норми закону, не представила суду належних та допустимих доказів звернення до відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Також, позивачем не доведено наявність необґрунтованої відмови ОСОБА_2 на виїзд дитини за межі країни, яка б свідчила про порушення інтересів дитини та вимог Сімейного кодексу України. Натомість, зі змісту заяви від 18.02.2016 року вбачається, що батько не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Крім того, сторони надали суду для затвердження мирову угоду зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 - батько дитини не заперечує щодо оформлення на дитину відповідних проїздних документів та виїзду дитини за кордон. Оскільки чинне законодавство передбачає можливість виїзду дитини за кордон за рішенням суду, якщо один з батьків не надає згоду щодо цього, а в разі надання згоди оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників, суд приходить до висновку, що право позивача не порушене та не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 158, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М.Чішман