Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошової компенсації за роботу у неробочі (вихідні) дні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») про стягнення грошової компенсації за роботу у неробочі (вихідні) дні, компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що до 2009 року перебувала із відповідачем у трудових відносинах, проте ПАТ «КБ «Надра» як під час роботи так і при звільненні, за роботу у вихідні та неробочі дні, як це передбачено ст. 107 КЗпП України не розрахувався.

Уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 2 079 грн 96 коп., компенсацію частини заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою в розмірі 1 021 грн 26 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 268 314 грн 84 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні дні в розмірі 2 079 грн 96 коп., компенсацію частини заробітку у зв'язку з несвоєчасною виплатою в розмірі 1 021 грн 26 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 268 314 грн 84 коп., а всього 271 416 грн 06 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.В. просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений ст. 107 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

За змістом ст. 107 КЗпП Україникомпенсація (оплата) роботи у вихідні дні є законодавчою гарантією прав працівника за роботу у вихідні дні.

Статтею 47 КЗпП Українипередбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

За змістом вказаних норм, компенсація (оплата) роботи у вихідні дні сплачується працівникові за умови залучення роботодавцем працівника до роботи та наявності факту роботи працівника у вихідні дні. Невиплата з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір передбачає застосування до підприємства (установи, організації) наслідків передбачених ч. 1 ст. 117 цього Кодексу.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 03 липня 2006 року працювала у відповідача на різних посадах.

Наказом № 45-п від 30 січня 2009 року позивача звільнено з посади радника відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналу Департаменту управління персоналом за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до письмового розпорядження Віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження в банку нового продукту «Від тисячі до мільйону» в період з 27 по 30 грудня 2008 року. При цьому розпорядженням спеціально передбачено проведення в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра», до кола яких входила позивач.

Розпорядження № 3 від 06 січня 2009 року «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» встановлюється, що ним передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» з 12 по 28 січня 2009 року. Пунктом 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1, а п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняття співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Додатком № 1 до Розпорядження № 3 передбачено місце проведення семінарів, дата їх проведення, особу, яка їх проводить. В зазначеному додатку позивач вказана в якості особи, яка в період з 12 січня 2009 року по 28 січня 2009 року проводить семінари у Одеському Регіональному управлінні ПАТ «КБ «Надра».

На період дії цих розпоряджень припали вихідні дні - 27, 28 грудня 2008 року та 17, 18, 24, 25 січня 2009 року.

Зі звіту за операціями по поточному (картковому) рахунку, який належить ОСОБА_1 вбачається, що, відповідач 26 грудня 2008 року та 09 січня 2009 року зарахував на рахунок позивача кошти на відрядження.

Відповідач заперечував факт направлення ОСОБА_1 у відрядження і зазначав, що відповідний наказ (розпорядження) про залучення позивача до роботи у зазначені нею вихідні і неробочі дні відповідачем не видавався, позивач у вказані дні не залучалась до роботи відповідачем.

Відповідно до положень п. 4 ст. 60, п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, доказування, а відтак й ухвалене судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, установивши факт виконання позивачем роботи у вихідні дні, які припали на 27, 28 грудня 2008 року, 17, 18, 24, 25 січня 2009 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов вірного по суті та обґрунтованого висновку щодо покладення на відповідача обов'язку виплатити відповідно до вимог ст. 72 КЗпП України компенсацію за правилами ст. 107 цього Кодексу, а також середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку, згідно зі ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами як першої так і апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкової І.В. не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки висновки судів щодо задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко