Провадження № 22-ц/779/1472/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку без надання іншого приміщення, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_4 із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказував, що відповідач, який являється йому колишнім зятем, в стані алкогольного спяніння систематично вчиняє сварки, які негативно впливають на моральний стан мешканців будинку, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, чим завдає значних матеріальних збитків. Посилаючись на те, що в добровільному порядку ОСОБА_4 виселитись із належного йому будинку по вул. Коновальця, 333-а у м. Івано-Франківську відмовляється, просив виселити його примусово без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив підстави і предмет позову, оскільки його позовні вимоги полягають у виселенні відповідача як способі усунення перешкод власнику майна у здійсненні права користування та розпорядження даним майном. ОСОБА_2 вважає помилковим висновок суду про відсутність у діях ОСОБА_4 ознак систематичного руйнування та псування житлового приміщення, порушення правил сумісного проживання, оскільки саме така поведінка відповідача підтверджується висновками МВ УМВС від 21.08.2015 року, 19.09.2015 року, 25 та 27.08.2015 року, 22.09.2015 року, а також 26.02.2016 року. При цьому, апелянт звертає увагу на те, що відповідачу тричі виносились офіційні попередження, проводились профілактичні бесіди про неприпустимість вчинення насильства в сімї та самовільного вивезення речей з будинку. Не звернув уваги суд першої інстанції і на те, що відповідач систематично руйнує майно в будинку, зокрема зіпсував дверні замки, стіни літньої кухні, не дає вирощувати кролів та примусив їх знищити, розібрав дубову гойдалку і вивіз її за межі господарства. Крім того, зазначає апелянт, у відповідача є інше місце проживання, а саме будинок та земельна ділянка у с. Живачів Тлумацького району. Посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не зявився повторно, хоча судові повідомлення йому вручено у встановленому законом порядку завчасно. Отже, є правова підстава для розгляду справи у його відсутності, тим більше, що про це відповідач просить у своєму запереченні на апеляційну скаргу (а.с.164).

Позивач ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу з наведених підстав підтримали. ОСОБА_2 також зауважив, що відповідач на протязі останніх років систематично влаштовує вдома дебоші, ображає його, наносить шкоду його будинковолодінню, самовільно виносить з будинку речі. Зазначив, що така поведінка бувшого зятя наносить йому, як особі похилого віку (76 років), істотної шкоди здоровю, перешкоджає спільному проживанню у будинку. Вважаючи оскаржене рішення незаконним, ОСОБА_2 та його представник просять його скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_2 про виселення відповідача із спірного будинку без надання іншого жилого приміщення, суд першої інстанції вважав, що позивачем не наведено доказів притягнення ОСОБА_4 до кримінальної та адміністративної відповідальності за протиправну поведінку; не доведено, що відповідач систематично порушував правила співжиття в будинку. Однак, колегія суддів вважає, що з таким висновком погодитись не можна, оскільки його судом зроблено без повного з'ясування дійсних обставин, що мають значення для справи. До того ж судом допущено порушення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним житловим законодавством України (ст.116 ЖК України) в якості способу захисту прав власника житлового будинку передбачено виселення члена його сім'ї за наявності певних підстав.

В п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року із змінами, внесеними Постановами Пленуму Верховного суду України №2 від 10.03.1989р, №13 від 25.12.1992р., №15 від 25.09.1998р. роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу вжиті за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником жилого будинку №333-а по вул. Є.Коновальця м. Івано-Франківська (копія договору від 24.03.1970 року, довідка від 26.10.2015 року). Крім нього, у цьому будинку проживають та зареєстровані дочка ОСОБА_5, бувший зять ОСОБА_4 і внук власника ОСОБА_6

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 вересня 2015 року за позовом дочки власника - ОСОБА_5 її шлюб з ОСОБА_4 розірвано (копія рішення а.с.9). Із змісту цього рішення вбачається, що мотивом розірвання шлюбу позивачем наведено зловживання чоловіком тривалий час спиртним, сварки і конфлікти з ним.

З наявних у справі матеріалів, а також з матеріалів перевірок скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_5 за 2015-2016 роки за №№15215 від 13.08.2015р.; 17107 від 08.09.2015р.; 17837 від 25.09.2015р.; 18714 від 05.10.2015р., 8957 від 23.03.2016р., наданих суду Івано-Франківським відділом поліції, вбачається, що за порушення правил співжиття в будинку, належному ОСОБА_2, вчинення в будинку сварок і дебошів з членами сімї, пошкодження майна, ОСОБА_4 неодноразово виносились офіційні застереження про неприпустимість негативної поведінки (офіційні застереження, з якими підписав, а отже погодився ОСОБА_4, містяться в матеріалах №15215 від 13.08.2015р. та №17837 від 25.09.2015 р.) та проводились профілактичні бесіди з порушником. В матеріалі перевірки №17837 від 25.09.2015року зазначено крім того, що ОСОБА_4 було взято на облік, як особу, схильну до насильства в сімї. Названі матеріали долучені до справи.

Отже, висновками, зробленими правоохоронним органом за матеріалами перевірок скарг, підтверджено, що по-перше, порушення відповідачем правил співжиття мають систематичний характер; по-друге, що заходи застереження, застосовані до порушника, не впливають на покращення його поведінки стосовно власника будинку та бувшої дружини.

Твердження відповідача у запереченні про те, що в дійсності це щодо нього бувша дружина допускає порушення, які перешкоджають йому у проживанні в спірному будинку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обєктивними доказами не доведено вчинення ОСОБА_5 щодо бувшого чоловіка протиправних дій.

Позивачем об'єктивними і належними доказами доведено, що ОСОБА_4 протягом останніх двох років вчиняв неправомірні дії, які перешкоджали та унеможливлювали проживання з ним в одному будинку. Оскільки застосовані до порушника засоби запобігання не дають бажаного результату, і підтверджено, що відповідач після застосування до нього органом внутрішніх справ заходів попередження продовжує порушувати правила співжиття, є правові підстави для його виселення із спірного будинку без надання іншого жилого приміщення.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі про відмову у позові про виселення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому воно не може бути залишено в силі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 303; 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 травня 2016 року в даній справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Виселити ОСОБА_4 із будинку по вул. Коновальця, 333-а у м. Івано-Франківську без надання йому іншого жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_7