Справа № 308/8562/16-ц
У Х В А Л А

15.09.2016 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сарай А.І., при секретарі Струтинська Н.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування державних актів, визнання недійсними свідоцтв про спадщину, скасування реєстрації прав на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Ужгородської міської ради, Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування державних актів, визнання недійсними свідоцтв про спадщину, скасування реєстрації прав на земельні ділянки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду.

Позивачкою подано заяву про забезпечення позову в якій вона просить винести ухвалу про заборону вчиняти дії Державному реєстратору, повязані з державною реєстрацією речових прав на земельні ділянки, а саме щодо:

земельної ділянки кадастровий номер :58:002:0091, що розташована: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна 25/2 від 25.02.2013 р. під номером запису про право власності: 215195, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 0.001 га, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 187, видане 25.02.2013 р., видавник приватний нотаріус міського нотаріального округу ОСОБА_3, власник: ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер ВО 378013, виданий 04.01.1998 р. Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області, адреса: АДРЕСА_1;

земельної ділянки кадастровий номер :58:002:0090, що розташована: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Гагаріна, 25/2 від 25.02.2013 р. під номером запису про право власності: 215366 , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1, обєкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 0.0562 га, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 188, видане 25.02.2013року, видавник приватний нотаріус міського нотаріального округу ОСОБА_3, власник: ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1, паспорт громадянина України, серія та номер: ВО 378013, виданий 04.01.1998 року Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області, адреса: АДРЕСА_1.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_4, який успадкував земельні ділянки після смерті ОСОБА_5 та отримав свідоцтва про право на спадщину помер 14 березня 2016 року. 14 вересня 2016 року початок оформлення та реєстрації документів по прийняттю спадщини спадкоємцями. Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які видані йому приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно знову будуть переоформлятися спадкоємцями, що призведе до ще більше понесених нею матеріальних затрат та судової тяганини, окрім того земельні ділянки, які незаконно отримали у приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення Ужгородської міської ради від 16.04.2010 р. № 1406 та які в подальшому успадкував ОСОБА_4 та отримав свідоцтва про право на спадщину, знову перейдуть у приватну власність від спадкодавця ОСОБА_4 його спадкоємцям. Також просить звернути увагу на додатки, які є в матеріалах позову, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3, а ОСОБА_4 є власником усієї земельної ділянки за адресою по вулиці Гагаріна 25/2, на якій знаходиться 1/2 квартири № 25 по вул. Гагаріна в м. Ужгороді, що належить ОСОБА_2, що є взагалі неприпустимим, та ще й частина квартири № 1 у будинку № 25 де власниками є ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 знаходиться під отриманою ним у спадок земельною ділянкою. Щоб не допустити утруднення та можливості не виконання рішення суду взагалі, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову з наведених причин, оскільки невжиття заходів забезпечення шляхом заборони Державному реєстратору вчиняти дії, повязані з державною реєстрацією речових прав, щодо земельних ділянок, які успадкував ОСОБА_4 після ОСОБА_5, приведе до того, що земельні ділянки успадкують спадкоємці ОСОБА_4, а власники квартири № 1 у будинку № 25 та співвласник 1/2 квартири № 2 у будинку № 25 ОСОБА_2, що є сином ОСОБА_5, залишаться взагалі без належної земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку, що призведе до ще більшої судової тяганини та надмірних матеріальних затрат та фізичних зусиль не тільки сімї ОСОБА_9, а і самого співвласника 1/2 квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2.

В порядку ст. 153 ч. 1 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 151 ЦПК України, суд за заявою сторони має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснено в п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а і інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р., з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

В заяві про забезпечення позову не наведено переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України обовязок по доведенню наявності таких обставин лежить саме на особі, яка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Суд також приймає до уваги те, що позивачка просить застосувати захід забезпечення у вигляді заборони вчиняти дії державному реєстратору, повязані з державною реєстрацією речових прав на зазначені вище земельні ділянки, хоча предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобовязання вчинити останнім певні дії, визнання незаконними та скасування державних актів, визнання недійсними свідоцтв про спадщину та скасування реєстрації прав на земельні ділянки.

Враховуючи викладене, оскільки спосіб забезпечення позову повинен бути співмірним із заявленими позовними вимогами, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням розяснень Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не вбачається достатніх правових підстав для забезпечення позову за поданою заявою, а тому суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, визнання незаконними та скасування державних актів, визнання недійсними свідоцтв про спадщину, скасування реєстрації прав на земельні ділянки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_10