АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2715/16
Справа № 642/6961/15ц Головуючий 1 інстанції: Скляренко С.О.
Категорія: договірні Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» в особі Харківського регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

14 серпня 2015 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулось до суду з зазначеним позовом.

Посилалось на те, що 15 липня 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №578А-60. За умовами договору останній отримав кредит у розмірі 27640 доларів США на придбання транспортного засобу на строк до 15 липня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,5% річних та зобов'язався повернути кредит зі сплаченими відсотками за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та Позичальником було укладено договір застави №578А-60-1, у відповідності до умов якого в заставу передано рухоме майно - автомобіль HYUNDAY TUCSON 2008 р.в., сірого кольору, кузов № КМНJN81DP8U902052, рег. №АХ2227ВМ.

Крім того, виконання зобовязань Позичальника за кредитним договором було забезпечено договором поруки №578А-60-2, укладеним 15 липня 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_3. За умовами цього договору останній зобовязався перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання всіх зобовязань Позичальника, що виникають з кредитного договору.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 23 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11751,74 доларів США (еквівалент 258790,48 гривень) та 93880 гривень, загалом еквівалент 352670,48 гривень, яка складається з наступного:

-пеня за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) - 3732,17 доларів (еквівалент станом на 23 липня 2015 року 82187,84 гривень);

-штраф 20 гривень за кожний день прострочення сплати кредиту 57500 гривень;

-пеня за прострочення сплати процентів - 1350,61 доларів США (еквівалент станом на 23 липня 2015 року 29742,41 гривень;

-штраф 20 гривень за кожний день прострочення сплати процентів 36380 гривень;

-3% річних (ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами - 83,47 доларів США (еквівалент станом на 23 липня 2015 року 1838,13 гривень);

-неустойка за невиконання п.4.2.6. кредитного договору (неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум) - 5203,49 доларів США (еквівалент станом на 23 липня 2015 року 114588,44 гривень);

-штраф за невиконання п.2.1.4. договору застави №578А-60-1 від 15 липня 2008 року (неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум 1382 доларів США (еквівалент станом на 23 липня 2015 року 30433,66 гривень).

Позивач просив суд стягнути спірну суму заборгованості з відповідачів в солідарному порядку.

РішеннямЛенінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 66838,13 гривень, що складається з наступних сум: пеня за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) 20000 гривень; штраф 20 гривень за кожний день прострочення сплати кредиту 10000 гривень; пеня за прострочення сплати процентів 8000 гривень; штраф 20 гривень за кожний день прострочення сплати процентів 7000 гривень; 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами - 83,47 доларів США (еквівалент станом на 23липня 2015 року) - 1838,13 гривень; неустойку за невиконання п. 4.2.6. кредитного договору (неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум) 15000 гривень; штраф за невиконання п.2.1.4. Договору застави № 578А-60-1 від 15 липня 2008 року (неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум) 5000 гривень. Крім того, суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процессуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду змінити, скасувавши в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову з урахуванням його доводів.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідно до положень ст.ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 2008 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №578А-60.

За умовами цого договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 27640 доларів США зі строком повернення до 15 липня 2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,5% річних та зобов'язався повернути кредит зі сплаченими відсотками за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Встановлено також, що ПАТ «Брокбізнесбанк» свої зобов'язання за договором виконав, надавши Позичальнику кредит у розмірі 27640 доларів США, що останнім не заперечується.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 15 липня 2008 року між Банком та Позичальником було укладено договір застави №578А-60-1, за умовами якого в заставу кредитора передано рухоме майно - автомобіль HYUNDAY TUCSON, 2008 р.в., сірого кольору, кузов № КМНJN81DP8U902052, рег. №АХ2227ВМ.

Крім того, у забезпечення повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними між позивачем та ОСОБА_3 того ж дня було укладено договір поруки №578А-60-2, за умовами якого останній зобовязався перед кредитором відповідати всім своїм майном за виконання Позичальником всіх його зобовязань перед кредитором, що виникають з кредитного договору, як солідарний боржник.

Кредитним договором сторони погодили, що проценти за поточний календарний місяць позичальник сплачує щомісяця не пізніше 15 числа наступного місяця; проценти нараховуються на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом; нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно за поточний календарний місяць в останній робочій день місяця (п.п.2.3.2; 2.3.1; 2.3.4).

Згідно пункту 2.1 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється у готівковій або безготівковій формі згідно графіку, наведеному у Додатку №1 до договору.

У відповідності до п.7.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом строків сплати процентів за користування кредитом та комісій, передбачених договором, Банк має право нарахувати Позичальнику неустойку в розмірі 0,5%, від суми простроченого платежу та штраф у розмірі 20 гривень за кожен день прострочення.

У відповідності до п.4.2.6 кредитного договору Позичальник зобовязується здійснити страхування предмету іпотеки за власний рахунок на користь Банку, а також здійснювати подальше щорічне страхування предмету іпотеки на користь Банку та надавати Банку відповідні документи, що підтверджують здійснення страхування.

У п. 7.2 кредитного договору йдеться про те, що Банк має право нарахувати позичальнику неустойку в розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.4.2.6 кредитного договору за кожний факт порушення.

Відповідно до п.2.1.4 договору застави Застоводавець зобовязується на період дії цього договору застрахувати за свій рахунок предмет застави на його повну вартість, але не менше за ту, що визначена в п.1.5 цього договору на користь Заставодержателя; за невиконання чи неналежне виконання даного пункту договору Заставодержатель має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 5% від суми одержаного кредиту.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з приписів ст.ст.509,549,554, 1048,1049,1050,1054,1056 ЦК України та вважав, що ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором виконував частково, систематично сплачував суму кредиту та відсотків, однак з затримками, не виконував зобовязання за договором щодо дотримання графіку здійснення платежів за договором та строків сплати процентів, що станом на 23 липня 2015 року призвело до утворення заборгованості у сумі 11751,74 доларів США (еквівалент 258790,48 гривень) та 93880 гривень.

Отже, суд погодився з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем, разом з тим, вважав за можливе застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України і зменшити розмір неустойки.

Погоджуючись з висновком суду в тій частині, що Позичальником порушувася графік сплати кредитних коштів і процентів та, що є правові підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України, судова колегія не погоджується з розміром сум, які підлягають до стягнення, оскільки при обчисленні заборгованості суд допустився порушень норм матеріального права.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як встановлено судом, умовами кредитного договору, а саме п.7.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій передбачених договором в розмірі 0,5%, від суми простроченого платежу.

Поряд з тим тим же пунктом кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій передбачених договором, передбачено нарахування штрафу у розмірі 20 гривень за кожен день прострочення.

Крім того за змістом п.п.4.2.6; 7.2 кредитного договору та п.2.1.4 договору застави передбачена відповідальність Позичальника (Заставодавця) за порушення зобовязань по страхуванню предмету у вигляді неустойки в розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом та сплати штрафу у розмірі 5% від суми одержаного кредиту.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одні й ті самі порушення свідчить про недотримання кредитором положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте суд першої інстанції на зазначені умови договору уваги не звернув та погодився з розрахунками позивача відносно стягнення пені та штрафу, застосувавши подвійну цивільно-правову відповідальність за одні і ті самі порушення.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось і те, що пеню позивачем визначено та обчислено у доларах США, шо не можна визнати правильним.

Так, відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Отже, пеня, штраф можуть обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому у національній валюті пеня повинна обчислюватися за кожен день прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму в звязку із зміною курсу іноземної валюти.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. ч4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За приписами ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

У суді першої інстанції представником відповідача було заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.53-57), проте суд не надав оцінку цій заяві відповідача та погодився з розміром заборгованості, визначеним позивачем без урахування строків позовної давності.

За таких обставин, рішення суду в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача не можна визнати законним та обґрунтованим.

Судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, при цьому виходить з наступного.

Як зазначено вище кредитним договором передбачена подвійна цивільно-правова відповідальності за одні і ті самі порушення.

Судом апеляційної інстанції зясовувалась думка представника позивача який вид неустойки підлягає застосуванню, але останній вважав, що умови договору не містять положень про подвійну відповідальність, тому суд на власний розсуд обирає один вид неустойки, що підлягає до стягнення.

Враховуючи, що позивачем пеня обчислена в іноземній валюті і приведена до гривневого еквіваленту лише загальна сума пені за курсом НБУ станом на 23 липня 2015 року, слід визнати наданий позивачем розрахунком таким, що не відповідає вимогам закону. З огляду на вихідні дані, які містяться в розрахунку позивача (а.с.11-15), судова колегія позбавлена можливості самостійно розрахувати пеню за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Разом з тим, наданий позивачем розрахунок штрафу за порушення позичальником строків погашення заборгованості за кредитом, строків сплати процентів за користування кредитом та комісій відповідає вимогам закону.

За таких обставин, судова колегія розраховує заборгованість за кредитним договором за одним видом неустойки штрафом.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 16 серпня 2014 року по 16 травня 2015 року (з урахуванням приписів ст.258 ЦК України) розмір штрафу за прострочення основного зобовязання складає 13580 гривень, а розмір штрафу за прострочення сплати процентів - 7540 гривень.

Позовні вимоги про стягнення штрафу за прострочення виконання договірного зобовязання відповідно до ст.625 ЦК України підлягають задоволенню в межах загального строку позовної давності за період з 16 серпня 2012 року по 16 червня 2015 року на суму 150 гривень.

При цьому судова колегія вважає необґрунтованими доводи представника ОСОБА_2 про безпідставне застосування ст.625 ЦК України, оскільки судом встановлено, що кредитним договором сторони не визначали розмір процентів за прострочення виконання зобовязання.

У позовних вимогах Банк просив стягнути з відповідачів штраф за неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум на підставі п.4.2.6 кредитного договору та штраф за неподання до Банку документів про страхування предмету застави та сплату страхових сум на підставі п.2.1.4 договору застави.

Оскільки кредитним договором та договором застави передбачені два види штрафу за порушення одного ї того ж зобовязання Позичальником (Заставодавцем), судова колегія вважає за необхідне застосувати штраф, визначений кредитним договором, який є основним договором у спірних правовідносинах.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір неустойки (штрафу) за порушення п.4.2.6 кредитного договору за період з 15 жовтня 2014 року по 22 липня 2015 року (з урахуванням приписів ст.258 ЦК України) складає 198,87 доларів США, що еквівалентно 4380 гривень.

Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором складає 25650 гривень (13580+7540+150+ 4380), з яких неустойка 25500 гривень.

Частина 3 ст.551 ЦК України надає суду право, оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через не співмірність з розміром основного зобовязанння.

Враховуючи, що ОСОБА_2 повністю та у передбачений договором кінцевий строк сплатив тіло кредиту та проценти за користування кредитом, позивач не обґрунтував які ж саме збитки було завдано Банку внаслідок погашення Позичальником кредиту з порушенням графіку, а також те, що ОСОБА_2 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і цей факт позивачем не заперечується, судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір неустойки, як такий що значно перевищує завдані банку збитки.

З урахуванням таких загальних засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідачів пеню в розмірі заборгованості за кредитом - 14850 гривень.

Таким чином, з відповідачів як солідарних боржників, на користь позивача підлягає стягненню 15000 гривень, з яких 150 гривень штраф відповідно до ст.625 ЦК України та неустойка за договором в сумі 14850 гривень.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2016 року змінити в частині розміру стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути солідано з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором №578А-60 від 15 липня 2008 року у розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень.

В частині вирішення питання про судові витрати рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді