Справа № 462/2017/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу Львівське вище професійне художнє училище, третя особа ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного навчального закладу Львівське вище професійне художнє училище (далі ДНЗ «ЛВПХУ»), в якому просить визнати незаконними та скасувати наказ № 103-к від 19.12.2014 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2003 року працює у ДНЗ «ЛВПХУ», з 2008 року - керівником фізичного виховання. Наказом №103-к від 19.12.2014 року йому оголошено догану за те, що він проник в опломбоване приміщення та навмисно його пошкодив. Зазначає, що винесення наказу від 19.12.2014 року є безпідставним, зокрема тому, що акти, на які є посилання в наказі, без зазначення числа їх складання та осіб, що їх склали, з цими актами його не було ознайомлено. Він не зривав ніяких пломб і не пошкоджував приміщення. Він, як керівник фізичного виховання, зобовязаний проводити заняття та підготовку учнів до спортивних занять та у відповідності до посадових обовязків сприяти пошуку спортивного обладнання та покращення матеріально-технічної спортивної бази. Спортзал № 2 на вул.Гніздовського, 4 у м.Львові з відома і дозволу адміністрації училища у 2005 році був повністю відремонтований і обладнаний, включаючи весь спортивний інвентар, як місце для проведення занять з шейпінгу, за кошти його товариша ОСОБА_5, якому він у цьому допомагав. Училище окрім самого приміщення не мало в цьому залі ніяких матеріальних цінностей, все майно належало ОСОБА_5 Ключі від залу були в нього, директора училища ОСОБА_4 і в ОСОБА_5 ОСОБА_5 передав усе вказане майно по акту йому на збереження, він міг також користуватись ним під час занять. В листопаді 2014 року він повідомив ОСОБА_5, що не зможе зберігати його речей, оскільки такі хоче привласнити адміністрація училища, тому власник майна забрав таке із приміщення спортзалу. Наведеним спростовуються обставини, які стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Крім цього, вказує, що він є головою первинної профспілкової організації, яка діє в училищі, проте в порушення вимог ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст.252 КЗпП України відповідач не звертався і не отримав згоди профспілкового органу на притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Наголошує, що дійсною причиною оголошення йому 19.12.2014 року догани є конфлікт із директором училища ОСОБА_4, в звязку з чим адміністрацією відносно нього складаються сфальсифіковані документи. Вважає, що оголошена відповідачем догана є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечили, зазначивши, що оскаржуваний наказ винесений у відповідності до норм законодавства та виключно за порушення трудової дисципліни ОСОБА_1, а саме: п.п. 1.4, 1.7, 3.4 посадової інструкції № 18 керівника фізичного виховання училища та п.п. 14, 25 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДНЗ «ЛВПХУ». Пояснили, що 27.11.2014 року під час проведення інвентаризації було опломбовано спортзали № 2 і № 3, про що інвентаризаційною комісією складено відповідний акт, оскільки виявлено необліковані матеріальні цінності. Після того, як 05.12.2014 року відкрили спортзал № 2, було виявлено, що відсутні всі речі, які там знаходилися, також були демонтовані розетки, світильники, з підлоги зірвано килимове покриття. При зверненні в міліцію було зясовано, що двері в спортзал зламав ОСОБА_1, при цьому вирвав замок. Він виніс усі речі з приміщення, пояснив, що вони належать його знайомому ОСОБА_5 Після розгляду усіх документів, отримавши письмові пояснення ОСОБА_1, директором училища було прийнято рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Покликання позивача на те, що причиною винесення оскаржуваного наказу є особистий конфлікт позивача із ОСОБА_4 вважають безпідставними, оскільки догана оголошена за порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни. Про те, що позивач є керівником профспілкової організації відповідачу стало відомо лише при розгляді справи у суді, а не на час притягнення його до дисциплінарної відповідальності, крім цього профспілкова організація, до якої належить ОСОБА_1, не надала відповідачу протоколу зборів профспілки і статуту організації, які б підтверджували, що ОСОБА_1 є членом виборного профспілкового органу. Просять в позові відмовити.

Третя особа директор ДНЗ «ЛВПХУ» ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, натомість подала заяву (а.с. 21), в якій просить розглядати справу за її відсутності і в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щопозов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2003 року працює в ДНЗ «ЛВПХУ», з 01.09.2008 року його переведено з посади викладача на посаду керівника фізичного виховання (а.с. 108-110).

Наказом директора ДНЗ «ЛВПХУ» ОСОБА_4 №103-к від 19.12.2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» позивачу ОСОБА_1, керівнику фізичного виховання, оголошено догану у звязку з проникненням в опломбоване приміщення та навмисним його пошкодженням (а.с. 25).

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

У відповідності до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні га суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ДНЗ «ЛВПХУ» про визнання незаконним та скасування вказаного наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, посилаючись як на підставу позовних вимог на те, що жодного правопорушення не вчинив, а притягнення його до дисциплінарної відповідальності було проведено з порушенням, без звернення у профспілковий орган.

Відповідно до ст.139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст.140 КЗпП України).

Згідно ст.147 цього Кодексу за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана , звільнення.

Зі змісту ст.147-1 КЗпП України органом правомочним застосовувати дисциплінарні стягнення є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Із розяснень, даних в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, в такому не вказано місця і часу вчинення ОСОБА_1 проступку, коли і в яке саме приміщення було проникнення і його пошкодження. При цьому не зазначено, які саме положення посадової інструкції чи правил внутрішнього трудового розпорядку було порушено ОСОБА_1

Також в наказі наведений перелік документів, які стали підставою для винесення такого, - «акт про пошкодження опломбованого приміщення», «акт про опломбування приміщення №№ 2, 3», «фото пошкоджених приміщень», «пояснення керівника фізичного виховання ОСОБА_1В.», однак посилання на акти без зазначення числа їх складання, осіб, які їх складали, чи інших даних, які б дали можливість їх ідентифікувати, не дає можливості встановити, які саме акти стали підставою для застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення.

З наказів №№ 231, 232 від 20.10.2014 року по училищу (а.с. 69-70, 11-112) вбачається, що в ДНЗ «ЛВПХУ» створено інвентаризаційну комісію, головою якої призначено директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_6, і в листопаді 2014 року в училищі проводилась повна інвентаризація основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 01.11.2014 року.

Відповідачем представлено суду акт про пошкодження опломбованого приміщення від 05.12.2014 року (а.с. 26), який підписаний головою і членами інвентаризаційної комісії і який, як стверджують представники відповідача, був підставою для накладення 19.12.2014 року на позивача дисциплінарного стягнення. Згідно даного акту члени інвентаризаційної комісії, прибувши в приміщення спортзалу № 2 (вул.Гніздовського, 4) для зняття пломб і продовження роботи інвентаризаційної комісії, при огляді дверей зафіксували відсутність верхнього замка. Відімкнувши нижній замок, члени комісії виявили відсутність внутрішніх опломбованих дверей, дверного пройому, світильників, розеток, зірвано килимове покриття з підлоги, пошкоджені стіни залу, а також відсутні матеріальні цінності, які описані в акті про необліковані матеріальні цінності від 27.11.2014 року. Для зясування факту зникнення матеріальних цінностей викликано слідчо-оперативну групу.

На фотографіях (а.с. 28-35) зафіксовано стан приміщення, після його відкриття членами інвентаризаційної комісії.

Також в матеріалах справи наявний акт від 27.11.2014 року (а.с. 27), відповідно до якого дослівно «членами інвентаризаційної комісії складений цей акт в тім, що на час інвентаризації в спортзалу № 3, в присутності керівника фізвиховання ОСОБА_1, процес інвентаризації призупинено і приміщення опломбовано до появи відповідального за тренажерний зал ОСОБА_7, та спортзал №2». Таке формулювання дає підстави для сумнівів, що спортзал № 2 був опломбований і що даний акт є належним підтвердженням такого опломбування, до того ж не вказано, в який спосіб проведене опломбування де розміщені пломби, а в акті від 05.12.2014 року вказано, що відсутні внутрішні опломбовані двері приміщення спортзалу № 2.

В судовому засіданні ОСОБА_1 категорично заперечив, що в його присутності був опломбований спортзал № 2 і що про це при ньому складався будь-який акт, хоча в акті від 27.11.2014 року вказано про складання такого в присутності ОСОБА_1

В розпорядженя суду надано матеріали перевірки щодо викрадення матеріальних цінностей з приміщення спортзалу гуртожитку ДНЗ «ЛВПХУ» на вул.Гніздовського, 4 у м.Львові (53-79), з яких вбачається, що висновок за результатами перевірки був оформлений 18.12.2014 року, про що 25.12.2014 року скеровано повідомлення ОСОБА_6

Таким чином, станом на день винесення наказу 19.12.2014 року у відповідача не було обєктивних, документально підтверджених даних про те, що ОСОБА_1 здійснив проникнення в опломбоване приміщення та навмисно його пошкодив, оскільки в акті від 05.12.2014 року зафіксовано факт відсутності верхнього замка, внутрішніх дверей і матеріальних цінностей, а не проникнення і пошкодження приміщення ОСОБА_1, письмові пояснення ОСОБА_1 від 19.12.2014 року дані ним на предмет інвентаризації необлікованих матеріальних цінностей, а не щодо проникнення чи пошкодження приміщення (а.с. 36), а також відсутнє підтвердження того, що результати перевірки органів внутрішніх справ щодо проникнення в приміщення були відомі адміністрації училища станом на 19.12.2014 року.

Щодо відсутності матеріальних цінностей, які описані згідно акту опису необлікованих матеріальних цінностей по шейпінг залу від 27.11.2014 року (а.с. 75), в тому числі килимового покриття, а також вказаних в акті від 05.12.2014 року світильників, розеток, то відсутність вказаного не ставиться в вину ОСОБА_1, а згідно оскаржуваного наказу йому оголошено догану за несанкціоноване проникнення і пошкодження приміщення.

До того ж, як ствердив позивач у суді і підтверджував раніше в наявних у справі документах, спортзал № 2 на вул.Гніздовського, 4 у м.Львові з відома і дозволу адміністрації училища у 2005 році був повністю відремонтований і обладнаний, включаючи весь спортивний інвентар, як місце для проведення занять з шейпінгу, за кошти його товариша ОСОБА_5, якому він у цьому допомагав. Після того, як майно належне ОСОБА_5 було описане під час інвентаризації в листопаді 2014 року, він повернув таке останньому, як власнику. Дане підтверджується також актом передачі в тимчасове користування матеріальних цінностей від 01.09.2011 року (а.с. 65), і не спростовано відповідачем жодними належними доказами, зокрема суду не надано бухгалтерських документів чи даних інвентаризації за попередні періоди, в яких були би вказані матеріальні цінності, описані в акті від 27.11.2014 року, як такі що обліковані за училищем, хоча вони знаходились в приміщенні спортзалу, як встановлено, ще з 2005 року.

Відповідно до п.1.6. Інструкції з інвентаризації матеріальних цінностей, розрахунків та інших статей балансу бюджетних установ, затвердженої наказом Головного управління Державного казначейства України 30.10.98 N 90, підлягають інвентаризації матеріальні цінності, які не належать установі - як такі, що перебувають на обліку (в орендному користуванні, на відповідальному зберіганні тощо), так і не враховані з будь-яких причин.

Згідно п.1.18. Інструкції особи, відповідальні за збереження матеріальних цінностей, до початку інвентаризації дають розписку про те, що всі прибуткові та видаткові документи на товарно-матеріальні цінності здані в бухгалтерію, всі товарно-матеріальні цінності, що надійшли на зберігання, оприбутковані, а ті, що вибули - списані. Разом з тим, як видно з інвентаризаційних описів (а.с. 71-73), відповідні розписки не заповнені матеріально відповідальною особою ОСОБА_1, зокрема щодо майна належного ОСОБА_8, яке знаходилось в приміщенні училища.

Крім цього, суд критично оцінює твердження представників відповідача про те, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності була врахована попередня поведінка ОСОБА_1, в тому числі і те, що його оголошувалась догана 17.11.2014 року, оскільки матеріали справи не містять підтвердження цього, а з ухвали апеляційного суду Львівської області від 25.02.2016 року (а.с.120-124) вбачається, що залишено без змін рішення Залізничного районного суду м.Львова від 17.07.2015 року про визнання незаконним і скасування наказу директора ДНЗ «ЛВПХУ» № 96-К від 17.11.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

До того ж у вказаній ухвалі суду апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 під час роботи в ДНЗ «ЛВПХУ» неодноразово вручались дипломи та грамоти і оголошувалась подяка за належне виконання ним своїх трудових обовязків, а такі обставини підлягало врахуванню при обранні стягнення згідно вимог ст.149 КЗпП України.

Наведене дає підстави для висновку про те, що оскаржуваний наказ про застосування дисциплінарного стягнення є безпідставним, а відтак незаконним та підлягає скасуванню.

Крім того, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що він є головою первинної профспілкової організації.

Як вбачається із письмового повідомлення від 26.09.2014 року №11 (а.с.85) згідно Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», директора ДНЗ «ЛВПХУ» ОСОБА_4 повідомлено про створення первинної профспілкової організації. Керівний орган профспілки - Профспілковий комітет: голова - ОСОБА_1, заступник голови - ОСОБА_9., члени профкому - ОСОБА_10

Згідно виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, така профспілкова організація зареєстрована 04.11.2014 року, керівник - ОСОБА_1 (а.с. 4).

Повідомлення про реєстрацію також було скеровано директору ДНЗ «ЛВПХУ» ОСОБА_4 (а.с.86).

Отже, судом достовірно встановлено, що на час винесення наказу 19.12.2014 року відповідачу було відомо про створення в училищі первинної профспілкової організації і керівника такої ОСОБА_1 Доводи представників відповідача про те, що в розпорядженні адміністрації училища не було протоколу зборів профспілки і статуту організації не спростовують такого висновку суду.

Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Така правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 22.10.2014 року у справі № 6-163цс14, висновки якого у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Підстав для відступу від вищезгаданої правової позиції Верховного Суду України суд, за встановлених обставин, не вбачає.

Таким чином суд вважає, що при застосуванні дисциплінарного стягнення у вигляді догани відповідачем порушено процедуру, зокрема, вимоги ст.252 КЗпП України, згідно із якою притягнення працівників, які є членами виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що наказ №103-к від 19.12.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності винесено безпідставно, з порушенням норм трудового законодавства, тому вимоги позивача про скасування цього наказу, є підставним, ґрунтуються на законі, відтак підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений при подачі позову від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 139, 147-149, 252 КЗпП України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 103-к від 19.12.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Стягнути із Державного навчального закладу Львівське вище професійне художнє училище на користь держави 243,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.