АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції ї ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_4 і відповідачем 01 листопада 2012 року укладено договір банківського депозитного вкладу «Мультивалютний на 3 місяці», згідно якого ОСОБА_4 в цей день, 01 листопада 2012 року, у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м. Маріуполі, було відкрито рахунок та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 138890 грн. для їх розміщення на депозитному рахунку банка, із зобов'язанням банку нараховувати оговорені відсотки на суму вкладу. Додаткові угоди не укладалися. Сторони вказаний договір виконували. За умовами договору позивачка має право конвертувати всю суму вкладу в будь-який день роботи банку в одну із доступних на день конвертації валют і конвертація здійснюється в день звернення клієнта.

21 лютого 2014 року ОСОБА_4 звернулася до банку з вимогою про конвертацію всієї суми її вкладу в долари США по курсу на день звернення до банку - 1 долар США - 9,1 грн. Але відповідач в цей день вказану конвертацію не здійснив, а зробив це лише 27 лютого 2014 року, але вже по курсу 1 долар США - 10,5 грн.

Позивач звернулася з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконної, на її думку, несвоєчасної конвертації коштів і втрат через це. Після перевірки працівники банку повідомили, що конвертація ними вказаних коштів була правомірною.

ОСОБА_4 вважає кошти не отримані нею через різницю в курсі долара США, своїми і наполягає на тому, що конвертація відразу в день звернення не проведена незаконно, а отже банк повинен повернути їй суму різниці. Договір з банком не розірвано, відповідач і зараз продовжує користуватися її коштами.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу. При цьому, суд першої інстанції застосував наступні норми матеріального права.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проте, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать як діючому законодавству, так і обставинам справи.

У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року (справа N 6-20цс12) висловлено правову позицію, що згідно з ч.3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 3 грудня 2003 року N 516, відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необлікування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом з тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, ч. 1 - 3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за N 1172/8493 (далі - Інструкція N 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції N 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 8 гл. 2 "Приймання банком готівки" розділу III "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції N 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов'язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідач в своїх запереченнях на позов посилається на те, що позивачкою не доведено знаходженя з банком у договірних правовідносинах та не підтверджено невиконаня баком своїх зобов'язань.

Однак, матеріали справи містять примірник договору від 01.11.2012 р. № SAMDN2781 укладений між позивачкою та банком (а.с.38-39), витяг з картахунку № 5986 ОСОБА_4 за період з 01.11.2012 р. по 16.10.2015 р. (а.с.44-45), відповідно до якого 27.02.2014 р. проведена валютна операція - конвертація по договору, сума у валюті операції гривні 138890, витяг з картахунку № 5920 за період з 01.11.2012 р. по 16.10.2015 р. (а.с.46-47), відповдіно до якого 27.02.2014 р. проведено операцію по переводу між картами на суму 13277,62 доларів США, також позивачкою надано копію заяви на конвератцію коштів від 21.02.2014 р. (а.с.10).

Вказаним документам суд першої інстанції не надав правової оцінки та не прийняв до уваги. Проте, колегія суддів вважає, що вказані документи підтверджують наявність правовідносин між сторонами та виконання зобов'язань за договором з боку банку з порушенням умов, а саме проведення конвертації не в день позання заяви, а через шість днів, що стало причиною неоримання позивачкою очикуваної суми внаслідок зміни курсу валют в розмірі 2035,02 доларів США (станом на 21.02.2014 р. курс 9,1 грн. за 1 долар США, станом на 27.02.2014 р. - 10,5 грн. за 1 долар США, сума конвертації становила 138890 грн.).

Колегія суддів важає вказані докази належними та допустимими, відповідно до ст.58, 59 ЦПК, примірник договору отриманий з сайту ПАТ КБ «ПриватБанк», витяги з картахунку отримані позивачкою в банку та містять його відмітки.

Відповідачем вказані докази не спрсотовано, на вимогу суду про витребування доказів за клопотанням позивачки, банком жодних документів не надано. Таким чином, відповідачем свої заперечення, відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК, не доведено.

За вказаних підстав, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів, що не були отримані позивачкою внаслідок несвоєчасної конвертації в сумі 2035,02 доларів США, що на дату подання позову становить 43648,33 грн., підлягають задоволенню.

Що стосується стягнення відсотків з неотриманої суми, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними та необгрунтованими та не передбачені договором.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненю судові витрати в розмірі 1254,22 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 грудня 2015 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та витрат задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 43648,33 грн. та судові витрати в розмірі 1254,22 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: