АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононець ВадимаВалерійовича про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації-ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононець Вадима Валерійовича, в якому просила стягнути з останнього заборгованість по заробітній платі в сумі - 38794.40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі - 142 349,76 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 21.07.2003 року по 30.10.2015 року вона працювала економістом відділу касових операцій та начальником управління бухгалтерського облік та звітності, але з 30.10.2015 року вона з роботи звільнилась на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ. На день звільнення вона не отримала нараховані до виплати грошові кошти в повному обсязі, незважаючи на її неодноразові звернення до банку. З 15.10.2015 року в ПАТ «УНІКОМБАНК» було введено тимчасову адміністрацію у відповідності до постанови Національного банку України за №704/БТ, а з 03.12.2015 року оголошено про ліквідацію банку, а тому позивачку включено до другої черги реєстру акцептованих кредиторів. Між тим, належні до виплати кошти при звільненні сплачені по сьогодні не були, незважаючи на її постійні прохання, а відтак вона звернулась до суду із цим позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.10.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - ліквідатор Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононець Вадима Валерійовича про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені - відмовлено.

Не погодившись з таким та рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути заборгованість по заробітній платі та середній заробіток з Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК».

В апеляційній скарзі посилалася на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права .

Просила розглядати справу в апеляційному суді за її відсутності.

Представник відповідача доводи скарги не визнала просила суд залишити рішення без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 працювала в ПАТ «Унікомбанк» з 21.07.2003 року по 30.10.2015 року, що підтверджується копію трудової книжки позивача.

З 30.10.2015 року позивача було звільнений з посади за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ.

Належна позивачу при звільненні заробітна плата в сумі 38 794,40 грн., їй не виплачена.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Національного Банку України з 06.10.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 670/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Унікомбанк» до категорії неплатоспроможних».

Також, згідно до вимог статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з 03.12.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №856 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Унікомбанк».

У зв'язку з цим, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (прийнято рішення від 03.12.2015 року за №216 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Унікомбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

В судовому засіданні встановлено, що позивач у відповідності до вимог п.5 ст.45 вказаного Закону була включена до реєстру вимог кредиторів 2-ї черги із сумою в розмірі нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в сумі - 38 794, 40 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів, що на сьогоднішній день задоволені вимоги кредиторів першої черги, а тому вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати є передчасними. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд виходив з п.3 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Колегія суддів з таким висновком в повній мірі погодитись не може, так як суд вирішуючи спір допустив порушення норм матеріального та процесуального права .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 03.12.2015 року Правління Національного банку України прийняло постанову №856 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Унікомбанк».

У зв'язку з цим, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (прийнято рішення від 03.12.2015 року за №216 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Унікомбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Згідно п. 3 ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Вказана норма безпідставно судом застосована не була, внаслідок чого суд зробив не вірний висновок, щодо неможливості задоволення судом вимог працівників банків, що ліквідуються про стягнення на їх користь заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Втім, перевіривши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачем пред'явлено позов до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононця Вадима Валерійовича, який не несе відповідальності за порушення трудових прав позивача.

Відповідно до норм трудового законодавства, які наведені вище, відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу може нести тільки ПАТ «УнікомБанк» з яким позивач перебувала у трудових відносинах, проте в позовній заяві позивач просила стягнути заробітну плату та середній заробіток з уповноваженої особи фонду гарантування вкладів, а не з юридичної особи, з якою перебувала у трудових відносинах.

Відповідно до частини 1 статті 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не просив суд першої інстанції замінити та/або залучити в якості відповідача (співвідповідача) Публічне акціонерне товариство «УНІКОМБАНК».

Прохання стягнути кошти з банку позивач зазначила лише в апеляційній скарзі, але відповідно до ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу в межах тих позовних вимог, які були заявлені в районному суді.

Оскільки в позовній заяві ставились вимоги до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононця Вадима Валерійовича, а не до Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК», колегія суддів встановила, що позов пред'явлений до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, вимоги ст.ст. 10, 160 ЦПК України, щодо роз'яснення права позивачу подати клопотання про заміну належного відповідача, не виконав.

На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості провести заміну первісного відповідача належним відповідачем або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначені вище порушення норм матеріального і процесуального права є суттєвими, такими, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України тягнуть за собою зміну судового рішення.

З огляду на це, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів роз'яснює позивачу, що вона не позбавлена права на пред'явлення позовних вимог до належного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року змінити в частині підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації - ліквідатора Публічного акціонерного товариства «УНІКОМБАНК» Кононця Вадима Валерійовича про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: