Справа №303/127/16-ц
Номер рядка стат. звіту - 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м.Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді Камінського С.Е.,

при секретарі Федорці В.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору №001-2900/840-0904, укладеного 28.12.2007 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до ПАТ «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору №001-2900/840-0904, укладеного 28.12.2007 року між ним та ВАТ «Універсал Банк».

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ним було укладено кредитний договір №001-2900/840-0904, згідно якого ПАТ «Універсал Банк» було надано йому кредит в сумі 76750 доларів США, зі сплатою 7,5% річних за користування кредитом, а у разі прострочення виконання зобовязань зі сплатою 22,5% річних, з кінцевим строком погашення по 10 грудня 2028 року.

У відповідності до ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Статтею 21 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та повязаного з ним законодавства про захист споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Не зважаючи на це, відповідач ні перед укладенням кредитного договору, ні під час його укладення не попередив його про відмінність умов кредитування в іноземній та національній валюті, а також, що у разі отримання ним кредиту в іноземній валюті, валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе він.

З огляду на те, що в момент отримання ним кредиту офіційний курс НБУ гривні до долара США склав 1 долар США = 5,05 грн., а на сьогоднішній день 23,266758 грн. за 1 долар США, а також те, що в момент укладення договору передбачити таке різке знецінення

Стр. 2 із 4

національної валюти було неможливим; після девальвації гривні в 2009 році відповідачем йому було відмовлено у зміні валюти кредитування на національну; подальше виконання договору на обумовлених умовах порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить його того, на що він розраховував при укладенні договору; а також те що відповідачем в порушення вищевказаних норм чинного законодавства під час укладення ним договору не було проінформовано його, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе він, враховуючи не досягнення згоди між сторонами про зміну умов кредитування, кредитний договір №001-2900/840-0904 від 28 грудня 2007 року, укладений між ним та відповідачем, може бути розірваний в судовому порядку.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити, пояснив, що при укладенні кредитного договору позичальник ОСОБА_2 не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України». Позивач був ознайомлений лише з тією інформацією, яка була фактично викладеною безпосередньо в змісті самого договору, який був наданий відповідачем, оскільки позичальникові бракувало знань для правильного вибору кредитних послуг, то він був уведений банком в оману, в результаті чого уклав цей договір на невигідних для себе умовах.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення в якому просить справу розглянути без участі представника відповідача, у задоволенні позову відмовити повністю, мотивуючи тим, що 28.12.2007 року між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» було укладено кредитний договір №001-2900/840-0904, згідно якого банк видав позичальнику кредит в сумі 76750 доларів США, зі сплатою 7,5% річних строком до 10.12.2028 року. Кредитним договором та додатковими угодами до нього стверджується, що ОСОБА_2 вводить суд в оману, оскільки про наявність додаткових угод не повідомляє та заперечує зміст умов кредитного договору. Згідно п.8.5 кредитного договору йде мова про підтвердження позичальником погодження з умовами кредитування, особливо розуміння наслідків валютних ризиків, орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо. Згідно анкети-заяви клієнта на отримання іпотечного кредиту, пункт «Інформація правового характеру», який знаходиться на 4-ій сторінці, ОСОБА_2 підписанням цієї Анкети-Заяви підтверджує: факт отримання в повному обсязі інформації (в письмовій формі) щодо кредитування, що передбачено п.2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів..». Згідно додаткової угоди б/н від 24.01.2014 року до кредитного договору згідно розділу 8 «Особливі положення договору», позичальник підтвердив, що шляхом підписання кредитного договору ознайомлений з усіма умовами кредитування, сукупною вартістю, валютними ризиками тощо. Таким чином, банк всі зобовязання згідно умов договорів зі свого боку виконав у повному обсязі, а з боку позивача проводиться штучне затягування часу.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх у сукупності, суд приходить наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України та Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно вимог ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У частині 2 статті 652 ЦК України зазначено : якщо сторони не досягли згоди щодо

Стр. 3 із 4

приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

У відповідності до вимог п.16 вищевказаної Постанови, саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

У відповідності до пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року у справі № 1-26/2011, Конституційний Суд України виходить з того, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено

Стр. 4 із 4

кредитний договір №001-2900/840-0904, згідно якого ОСОБА_2 надано кредит в сумі 76750 доларів США, зі сплатою 7,5% річних за користування кредитом, а у разі прострочення виконання зобовязань зі сплатою 22,5% річних, з кінцевим строком погашення до 10 грудня 2028 року.

Згідно змісту п.8.5 розділу 8 «Особливі положення договору», який міститься у кредитному договорі №001-2900/840-0904 від 28.12.2007 року, вбачається, що уклавши цей договір позичальник ОСОБА_2 підтверджує погодження з умовами кредитування, розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, повязаних з конвертацією валюти ; до укладення цього договору позичальник був ознайомлений у письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо.

Згідно Анкети-Заяви клієнта на отримання іпотечного кредиту, у пункті «Інформація правового характеру» позичальник ОСОБА_2 підписанням цієї Анкети-заяви підтверджує: факт отримання в повному обсязі інформації (в письмовій формі) щодо кредитування, що передбачено п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до розділу 8 «Особливі положення договору», додаткової угоди б/н від 24.01.2014 року до кредитного договору позичальник підтвердив, що шляхом підписання кредитного договору ознайомлений з усіма умовами кредитування, сукупною вартістю, валютними ризиками тощо.

У судовому засіданні представником позивача не доведено належними доказами, що при укладенні кредитного договору 28.12.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», позичальник не був ознайомлений з усіма умовами кредитування, що пропонуються банком, в обсязі і в порядку, що передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативно - правовими актами Національного банку України», а також те, що кредитором (банком) позичальника було введено в оману та порушено його права, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Тому з врахуванням всіх обставин даного спору суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 627, 652, 1054 ЦК України, ст.5 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.10, 60, 88, 209-210, 212-218, 223 ЦПК України, суд

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про розірвання кредитного договору №001-2900/840-0904, укладеного 28.12.2007 року - відмовити.

Судові витрати (сплачений судовий збір) віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.Е. Камінський