Справа № 361/6618/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/4428/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 18 21.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками під час виконання трудових обов'язків, -

встановила :

у вересні 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що до ПАТ «Державний ощадний банк України» 02 вересня 2011 року від управління Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області надійшов лист від 01 вересня 2011 року №8474-10/06 про зарахування згідно Списку №9 пенсій 32 пенсіонерам на поточні рахунки в філії - Броварське відділення №5400 за період з 04 по 25 вересня 2011 року на загальну суму 334 952,00 грн.

Вищеназваний Список №9 разом із супровідним листом було передано завідувачу операційної частини ОСОБА_2 філії - Броварське відділення №5400 без оформлення меморіального ордеру та наявності відповідних коштів, перерахованих управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області на балансовий рахунок банку.

Після отримання 23 вересня 2011 року грошових коштів від УПФУ в м. Броварах та Броварському районі для виплати основної пенсії за період з 22 вересня 2011 року по 25 вересня 2011 року включно, заступник головного бухгалтера ОСОБА_5 дає письмові розпорядження операційній частині на зарахування цих коштів на поточні рахунки пенсіонерів.

Розпорядження на зарахування коштів на пенсійні рахунки пенсіонерів завірені підписами заступника головного бухгалтера, керуючого та печаткою філії - відділення.

Зазначені розпорядження були оформлені не меморіальними ордерами, які визначені додатком 9 до порядку №17-2, а за переказами ф.10-а бланки яких не передбачені нормативно-правовими актами НБУ та локальними документами АТ «Ощадбанк».

В свою чергу, відповідач 23 вересня 2011 року на підставі отриманих розпоряджень після 14 год. здійснила зарахування на поточні рахунки пенсіонерів основної пенсії за 22,23,24,25 вересня 2011 року та додаткову пенсію на рахунки пенсіонерів за окремим списком в сумі 334 952,00 грн. на яку не було виписано розпорядження у зв'язку із відсутністю фінансування.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 прийняла одноосібне рішення не сторнувати зазначену операцію, а чекати наступного робочого дня, понеділка 26 вересня 2011 року, мотивуючи прийняте рішення тим, що кошти від Пенсійного фонду України завжди надходили вчасно.

Причому, ні керуючій філією - відділенням, яка працювала 24 вересня 2011 року не були попереджені про безпідставність зарахування коштів на пенсійні рахунки за окремим списком. У результаті чого більша частини безпідставно зарахованих коштів була отримана пенсіонерами своїх пенсійних рахунків готівкою наступного дня в суботу 24 вересня 2011 року.

Комісією у складі працівників філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за фактом порушення порядку безготівкового зарахування та видачі готівкових коштів з поточних рахунків вкладників було проведене службове розслідування в період з 01 листопада 2011 року по 02 листопада 2011 року.

Згідно із актом службового розслідування від 01 листопада 2011 року, комісією було встановлено, що при зарахуванні коштів додаткової пенсії на поточні рахунки пенсіонерів були оформлені не за меморіальними ордерами, а за переказами ф.10-а.

Завідувачем операційної частини ОСОБА_2 при зарахуванні додаткової пенсії на рахунки пенсіонерів за окремим списком не були дотримані вимоги локальних документів АТ «Ощадбанк», зокрема ОСОБА_2 було порушено п.6.34 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року №17-2 із змінами та доповненнями.

Позивач вважає, що порушення відповідачем ОСОБА_2 локального документу АТ «Ощадбанк» знаходиться в причинному зв'язку з наслідком у нанесенні банківській установі збитків на загальну суму 218 587,42 грн. Вказана сума збитків складається із безпідставно зарахованої на поточний рахунок НОМЕР_1 суми додаткової пенсії пенсіонера ОСОБА_6 у розмірі 36570,10 грн. та суми додаткової пенсії зарахованої на поточний рахунок НОМЕР_2 пенсіонера ОСОБА_7 у розмірі 58367,84 грн. і суми додаткової пенсії зарахованої на поточний рахунок НОМЕР_3 пенсіонера ОСОБА_8 у розмірі 123649,48 грн.

Згідно із висновками акту службового розслідування від 01 листопада 2011 року було вирішено зобов'язати керуючу філії - Броварське відділення №5400 ОСОБА_3 терміново задіяти всі необхідні заходи по відшкодуванню збитків в сумі 334952,00 грн.

В зв'язку з безпідставним зарахуванням ОСОБА_2 сум додаткових пенсій на поточні рахунки пенсіонерів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, АТ «Ощадбанк» отримав збитки в загальному розмірі 218587,42 грн.

АТ «Ощадбанк» вважає, що саме працівник несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, яка заподіяна з його вини.

У березні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із клопотанням про залучення співвідповідачів по цивільній справі, в якому просило залучити в якості співвідповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки вказані працівники банку неналежно виконували свої посадові обов'язки і вказана обставина була встановлена службовим розслідуванням.

З урахуванням уточнень ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд стягнути на його користь матеріальну шкоду, завдану працівниками під час виконання трудових обов'язків, а саме із ОСОБА_2 у розмірі 182430,33 грн., із ОСОБА_3 у межах середнього місячного заробітку в розмірі 19890,86 грн., із ОСОБА_4 у межах середнього місячного заробітку в розмірі 10910,60 грн., із ОСОБА_5 у межах середнього місячного заробітку в розмірі 5355,63 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що порушення, які були зумовлені неналежним виконанням посадових обов'язків відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв'язку з наслідком щодо нанесення банківській установі збитків.

Разом з тим, у відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на день заподіяння збитків АТ «Ощадбанк» були відсутні письмові договори про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.

В такому випадку, на відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, яка обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

В свою чергу, між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, як із завідувачем операційної частини, тому на думку позивача із ОСОБА_2 повинна бути стягнута матеріальна шкода, виходячи із розрахунку (218587,42 - 19890,86 - 10910,60 - 5355,63) = 182430,33 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що із висновків служби банківської безпеки філії - відділення до матеріалів службового розслідування головного інженера служби банківської безпеки ОСОБА_9 від 01 листопада 2011 року, - управлінням Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області було надано Броварському відділенню № 5400 АТ «Ощадбанк» Список № 9 (5400/400) на зарахування пенсій (додаткова) на поточні рахунки за період із 04 вересня по 25 вересня 2011 року, завірений підписами керівника органу Пенсійного фонду, головного бухгалтера та скріплений гербовою печаткою.

Кошти відповідно до цього списку були зараховані завідувачем операційною частиною ОСОБА_2 на особові рахунки та видані вкладникам працівниками операційної частини на загальну суму 334 952 грн. 00 коп.

Зарахування на особисті рахунки клієнтам здійснювалося з грубим порушенням Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ «Ощадбанк» (пункти 6.33. - 6.35.), зокрема без письмового документа за підписом керуючого відділенням та головного бухгалтера й скріпленням печаткою установи банку.

З пояснень заступника головного бухгалтера ОСОБА_5 та завідувача операційної частини ОСОБА_2 точно встановити зміст телефонної розмови не вдалося по причині плутанити в поясненнях.

Про випадкове зарахування коштів в автоматичному режимі завідувач операційної частини ОСОБА_2 повідомила заступника головного бухгалтера ОСОБА_5, однак жодна із вказаних осіб не доповіла для прийняття рішення своєму безпосередньому начальникові.

Операція по зарахуванню коштів не була відмінена з незрозумілих причин: - надії на перерахування коштів Пенсійним фондом наступного банківського дня.

Клієнти банку отримали кошти зі своїх рахунків у своїй більшості вже наступного дня, вибіркова перевірка методом телефонування власникам рахунків підтверджує факт отримання коштів, зловживань чи привласнень коштів працівниками банку не доведено.

Управлінням Пенсійного фонду України у місті Броварах Київської області повідомлялося головним бухгалтером ОСОБА_4 неофіційно, відповідні документи надано лише через місяць.

Із копії Акту про наслідки службового розслідування за фактом порушення фахівцями філії-Броварського відділення №5400 АТ «Ощадбанк» порядку безготівкового зарахування та видачі готівкових коштів з поточних рахунків вкладників, складеного на виконання наказу по філії-головного управління від 01 листопада 2011 року №589, видно, що управлінням Пенсійного фонду України в місті Броварах Київської області 02 вересня 2011 року за супровідним листом від 01 вересня 2011 року № 8474-10/06 було надано Список № 9 (5400/400) на зарахування пенсій (додаткова) на поточні рахунки у філії - Броварського відділення № 5400 за період з 04 по 25 вересня 2011 року 32 пенсіонерам на загальну суму 334 952 грн. 00 коп.

Зазначений список разом з супровідним листом був одержаний заступником головного бухгалтера філії - відділення ОСОБА_5, який вона у подальшому передала завідувачу операційної частини філії - відділення ОСОБА_2 без оформлення меморіального ордеру та наявності відповідних коштів на балансовому рахунку, чим порушила п.6.34 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами ВАТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2004 року № 17-2 із змінами та доповненнями.

Після отримання 23 вересня 2011 року фінансування з Пенсійного фонду основної пенсії за 22, 23, 24, 25 вересня 2011 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_5 дала письмове розпорядження (перекази ф.10а) операційній частині на зарахування цих коштів на поточні рахунки пенсіонерів.

Розпорядження (перекази ф.10а) на зарахування коштів на пенсійні рахунки пенсіонерів завірені підписами заступника головного бухгалтера, керуючого та печаткою філії - відділення.

Зазначені розпорядження були оформлені не за меморіальними ордерами, які визначені додатком до порядку № 17-2, а за переказами ф.10а, бланки яких не передбачені нормативно-правовими актами НБУ та локальними документами АТ «Ощадбанк».

23 вересня 2011 року завідувач операційної частини ОСОБА_2 на підставі отриманих розпоряджень (переказів ф.10-а) після 14 год. 00 хв. здійснила зарахування на поточні рахунки пенсіонерів основну пенсію за 22, 23, 24, 25 вересня 2011 року та додаткову пенсію на рахунки пенсіонерів за окремим списком в сумі 334 952 грн. 00 коп., на яку не було виписано розпорядження (переказу ф.10-а) у зв'язку із відсутністю фінансування.

У результаті безвідповідальних дій працівниками філії - Броварського відділення №5400 нанесено збитків на суму 334 952 грн. 00 коп.

Встановлено, що частина грошових коштів була повернута пенсіонерами, які одержали їх без належних на те правових підстав. Частина коштів не повернута.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлені вимоги є недоведеними. Представниками ПАТ «Ощадний банк України» не було доведено чіткий розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню кожним із відповідачів із урахуванням при цьому їх ступеня вини у заподіянні матеріальних збитків.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

У п.2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам процесуального закону, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили факти свідомого здійснення ними операцій із зарахування пенсій, в тому числі основної пенсії, у вересні 2011 року на поточні рахунки пенсіонерів без основного на те документа меморіального ордера, який, як пояснили вони, повинен бути підписаний керівником і головним бухгалтером філії-відділення або їхніми заступниками та містити печатку установи. Але такий ордер свідомо ними не оформлювався, оскільки, як вони вважали, на те не було потреби, так як для того вони оформлювали інший документ - переказ форми 10-а.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи міститься письмовий висновок служби банківської безпеки філії - Броварське відділення №5400 АТ «Ощадбанк» до матеріалів службового розслідування за підписом головного інженера служби банківської безпеки, затверджений керуючою філією - Броварським відділенням №5400 АТ «Ощадбанк» ОСОБА_3 01 листопада 2011 року, згідно яким було встановлено, що в філії - відділенні склалася ситуація по наданню розпоряджень всупереч нормативним документам по телефону, що дає можливість до помилок, і як варіант, до зловживань. Посадові особи, не розуміючи наслідків, порушуючи свої службові інструкції на трудову дисципліну, надали приклад безвідповідальності своїм підлеглим. Невпевненість, низький професіоналізм та низька вимогливість до підлеглих стали причинами спрощення вимог інструкцій, що призвело до збитків. Безініціативність призвела до того, що Пенсійний фонд про сплачені кошти не повідомлявся протягом місяця.

Зазначений вище висновок сторонами не оскаржувався, в судовому порядку незаконним не визнавався, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції про недоведеність заявлених вимог є хибним.

Крім цього, за змістом ст.130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника, тощо.

Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок.

Відповідно до ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою і організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо.

Разом з тим, у відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на день заподіяння збитків АТ «Ощадбанк» у вищезазначеному розмірі були відсутні письмові договори про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.

Отже, в такому випадку, на відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, яка обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те що позивачем не було доведено чіткого розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню кожним із відповідачів із урахуванням їх ступеня вини у заподіянні матеріальних збитків не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, колегія суддів бере до уваги наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.4 ст.267 цього Кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За правилами ст.233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2016 року ОСОБА_2 (т.2 а.с.236), 24 травня 2016 року ОСОБА_5 (т.2 а.с.245), 31 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.2 а.с.250, та т.3 а.с.1) зверталися до Броварського міськрайонного суду Київської області із заявами про застосування позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що саме в листопаді 2011 року позивачу стало відомо про завдану йому шкоду працівниками, що підтверджується актом про наслідки службового розслідування, тоді як із позовом до суду позивач звернувся у березні 2016 року.

В суді апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що в листопаді 2011 року позивачу стало відомо про завдану йому шкоду працівниками.

Із заявою про поновлення строку позивач до суду не звертався. Поважних причин пропущення позивачем вказаного вище строку матеріали справи не містять.

Колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з підстав пропущення позивачем строку позовної давності, яка відповідно до ст.233 КЗпП України становить один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає частковому задоволенню, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівниками під час виконання трудових обов'язків - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді