РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди 51 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що хотів придбати у відповідача гараж за 40 000,00 грн. На підтвердження серйозності своїх намірів та в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання передав відповідачу в загальному підсумку 32 500,00 грн. в якості завдатку, на підтвердження чого відповідачем була написана розписка. Відповідач, взяті на себе зобовязання щодо укладення з позивачем договору купівлі-продажу не виконав. На неодноразові прохання повернути завдаток, відповідач згодився здійснити повернення 10 000,00 грн., але під час передання грошей знищив розписку про отримання завдатку в розмірі 32 500,00 грн. та написав нову про те, що повернув 10 000,00 грн. з отриманих у позивача 32 000,00 грн., а не з 32 500,00 грн., як було вказано в розписці про отримання завдатку. З повернутих позивачу 10 000,00 грн. відповідач позичив 3 000,00 грн. які також не повернув. Загальна сума отриманих та не повернутих відповідачем в якості завдатку грошових коштів склала 25 500,00 грн. До цього часу договір купівлі-продажу гаражу між сторонами не укладено. Внаслідок невиконання зобовязання з вини відповідача просить стягнути з нього подвійну суму завдатку в розмірі 51 000,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердивши обставини викладені вище, просив стягнути з відповідача суму неповернутого завдатку, внаслідок невиконання зобовязання, в подвійному розмірі.

Відповідач в судовому засіданні обставини викладені в позові підтвердив, позовні вимоги визнав частково в розмірі 22 500,00 грн., пояснивши, що гараж мав намір продати ОСОБА_1 за 45 000,00 грн. Безпосередньо від позивача отримав 32 500,00 грн., проте гараж йому не продав. Після того як отримав та переоформив спадщину, продав гараж іншому покупцю. Грошові кошти позивачу не повертав через те, що не мав можливості.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься розяснення, відповідно до яких необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених обставин, які б підтверджували здійснення відповідних розрахунків між сторонами, отримання відповідачем грошових коштів в якості завдатку та неповернення суми завдатку саме в розмірі 25 550,00 грн.

Письмові показання свідка ОСОБА_3, надані суду в підтвердження обставин викладених в позовній заяві, суд до уваги не бере, з огляду на те, що вони не можуть виступати у даній справі в якості належних та допустимих доказів.

Разом з тим, позивачем надано оригінал розписки від 28.07.2015 р. відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 повернув 10 000,00 грн. позивачу ОСОБА_1 з взятих у нього 32 000,00 грн.

Як закріплено ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З вказаної розписки вбачається виникнення між сторонами договірних відносин позики, відповідно до яких відповідач отримав від позивача 32 000,00 грн. з яких повернув 10 000,00 грн. Таким чином, розмір заборгованості відповідача становить 32 000,00 грн. 10 000,00 грн. = 22 000,00 грн. Крім вказаної суми, відповідач у судовому засідання визнав наявність за ним боргу ще на 500,00 грн., які він не повернув позивачу.

Вказана розписка не містить зобовязань сторін щодо укладення договору купівлі-продажу гаражу, а також вказівки на те, що грошова сума передана в якості завдатку.

Приписами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд, приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення подвійного завдатку не підтверджуються матеріалами справи. Разом з тим, відповідно до доказів, досліджених в судовому засіданні, пояснень сторін вбачається виникнення між сторонами договірних відносин з договору позики.

Згідно розписки від 28.07.2015 року та з урахуванням визнання відповідачем наявності за ним боргу в розмірі 22 500,00 грн., суд вважає доведеною суму, що підлягає стягненню з відповідача в розмірі 22 500,00 грн.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 570, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 22 500 (двадцять дві тисячі пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 (двадцять) коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко