Ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л.,

ЛеванчукаА.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, про припинення права спільної часткової власності, про виділення в натурі частин домоволодіння шляхом визнання права приватної власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2016 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції Сумської області, про припинення права спільної часткової власності, про виділення в натурі частин домоволодіння шляхом визнання права приватної власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить 62/100 частини, а ОСОБА_4 - 38/100 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зазначав, що має намір отримати кредит під заставу належного йому нерухомого майна, але обмежений у реалізації такого права. У добровільному порядку вирішити питання поділу належного йому з відповідачем на праві спільної часткової власності домоволодіння шляхом виділу в натурі частки кожного співвласника не вдалося. Висновком будівельно-технічного дослідження від 18 серпня 2015 року № 815 встановлено можливість виділу частки майна позивача із всього домоволодіння та у зв'язку з чим запропоновано лише один варіант такого поділу з урахуванням сформованого порядку користування. Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на 93/150 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. Виділити ОСОБА_3 в натурі 93/150 частини домоволодіння по

АДРЕСА_1, в окремий об'єкт нерухомого майна, шляхом визнання за ним права приватної власності на індивідуальний житловий будинок, що складається з наступних приміщень та господарських будівель: кухня під № «1-1», площею 8,5 кв. м, житлова кімната під № «1-2», площею 20,6 кв. м, житлова кімната під № «1-3», площею 11,1 кв. м, санвузол під № «1-4», площею 2,9 кв. м, погріб під літ. «В», навіс під літ. «Ж», навіс під літ. «Л», гараж під літ. «И», літній душ під літ. «К», 62/100 частини огорожі № № 1, 4 відповідно до технічного паспорта від 30 липня 2015 року, складеного ДП «Бюро технічної інвентаризації Сумського району» КУ «Управління розвитку і інфраструктури та архітектурного планування Сумського району».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надав переконливих доказів на підтвердження можливості виділу в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності, як передбачено ст. 364 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що запропонований у експертному дослідженні варіант суперечить правам та інтересам відповідача.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 належить 93/150 або 62/100 частини зазначеного домоволодіння на підставі договору дарування від 26 серпня 2003 року.

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня

1977 року належить 38/100 частини будинку, загальна площа якого

54,70 кв. м, та відповідної частини надвірних будівель.

З матеріалів справи вбачається, що до 1977 року єдиним власником домоволодіння по АДРЕСА_1 був ОСОБА_5 У вересні 1977 року ОСОБА_5 замовив Сумському МБТІ провести певну роботу для визначення розміру ідеальної частки домоволодіння з метою наступного її продажу. Визначена ОСОБА_5 частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями склала 38/100, які і були продані ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21 жовтня 1977 року. Вбачається, що на підставі названого договору купівлі-продажу ОСОБА_4 набув право власності на 1/2 частини погріба літ. «Д» (а. с. 84; 98).

Після придбання 38/100 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями ОСОБА_4 на підставі відповідного дозволу від 01 червня 1979 року збудував гараж літ. «В» розміром 3,6 х 5,66 м, який на підставі його заяви про внесення поточних змін був внесений Сумським бюро технічної інвентаризації 16 жовтня 1980 року до технічного паспорту на спірний житловий будинок (а. с. 67-70; 87,88).

На підставі рішення виконкому Ковпаківської районної в місті Суми ради від 27 червня 2000 року № 63 ОСОБА_4 дозволено будівництво добудови до житлового будинку розміром 2,70 х 3,66 м, сараю розміром 2,00 х 1,65 м, узаконення раніше збудованого металевого гаражу розміром 2,60 х 5,00 м по АДРЕСА_1. Відповідно до розписки попереднього (до ОСОБА_3) співвласника ОСОБА_7 від 20 червня 2000 року вона, як власник 62/100 частини будинку по АДРЕСА_1, не заперечує проти узаконення співвласником будинку ОСОБА_4 металевого гаража на городі розміром 2,60 х 5 м. Згідно з довідкою Державного комунального підприємства «Сумське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» від 12 березня 2002 року № 144 металевий гараж літ. «И» побудовано у 1996 році та внесено в технічний паспорт на будинок 04 вересня 2000 року (а. с. 89-93).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого

2002 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 червня 2002 року, між ОСОБА_7 (попереднім власником частки, яка на даний час належить ОСОБА_3) та ОСОБА_4 встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, згідно з яким:

ОСОБА_7 виділено земельну ділянку площею 306 кв.м, із них: під будівлями 83 кв. м, під двором загального користування - 75 кв. м, під двором конкретного користування - 69 кв. м, під городом - 79 кв.м. На плані земельна ділянка зафарбована в зелений колір;

ОСОБА_4 виділено земельну ділянку площею 234 кв. м, із них: під будівлями - 81 кв. м, під двором загального користування - 75 кв.м, під двором конкретного користування - 79 кв.м. На плані земельна ділянка зафарбована в рожевий колір (а. с. 94 - 97).

Зазначеним рішенням суду встановлено порядок користування земельною ділянкою за фактичним користуванням, який склався між сторонами. З плану земельної ділянки, на якому визначено встановлений рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2002 року, порядок користування земельною ділянкою, вбачається, що гараж літ. «В», металевий гараж літ. «И» знаходяться на частині земельної ділянки, яка виділена у користування ОСОБА_4 Крім того, на цій частині земельної ділянки знаходиться літній душ літ. «К», збудований ОСОБА_4, що підтверджується довідкою голови вуличного комітету на а. с. 117. Погріб, літ. «Д», який належить сторонам по 1/2 частини, знаходиться у дворі загального користування. Під час судового засідання в апеляційному суді ОСОБА_3 підтвердив ту обставину, що гаражем літ. «В», металевим гаражем літ. «И» та літнім душем літ. «К» користується ОСОБА_4, а погріб літ. «Д» знаходиться у їхньому спільному користуванні.

Відповідно до експертного висновку будівельно-технічного дослідження від 18 серпня 2015 року № 815, який надано позивачем, запропоновано один варіант поділу будинку, за яким ОСОБА_3 виділяються наступні приміщення і надвірні споруди: приміщення житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами літ. «А1, аі» (показано рожевим кольором в додатку № 1) : кухня «1-1» , площею 8,5 кв м; житлова кімната «1-2» , площею 20,6 кв м; житлова кімната "1-3", площею 11,1 кв м; санвузол «1-4» , площею 2,9 кв м: надвірні споруди: погріб літ. «Д» , навіс літ. «Ж» , гараж літ. «И» , літній душ літ. «К» . навіс літ. «Л» , 62/100 частини огорожі № 1-4, що становить 59/100 ідеальних часток. ОСОБА_4 виділяються наступні приміщення і надвірні споруди: приміщення житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами літ. «А1, а, аЗ» (показано синім кольором в додатку № 1) : кухня «2-1» , площею 5,5 кв. м; житлова кімната «2-2» , площею 12,3 кв. м: житлова кімната «2-3» , площею 11,4 кв. м; коридор «2-4» , площею 1,0 кв. м; надвірні споруди: гараж літ. «В» , вбиральня літ. «Г», 38/100 частин огорожі № 1-4, що становить 41/100 ідеальних часток (а. с. 13 -24).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 наполягає саме на варіанті поділу будинку, визначеному у наданому ним експертному висновку.

Проте зазначений експертний висновок зроблено без врахування встановленого рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 лютого 2002 року порядку користування земельною ділянкою, а також наведених даних щодо будівництва господарсько-побутових будівель: гаражів літ. «В» і «И» та літнього душу літ. «К» ОСОБА_4 Крім того, підлягає врахуванню та обставина, що погріб «Д» належить по 1/2 частини як позивачу, так і відповідачу та знаходиться у дворі загального користування, а тому його не може бути виділено тільки ОСОБА_3, так як при цьому будуть порушені права іншого співвласника - ОСОБА_4

Ураховуючи викладене, суд апеляційної станції на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що поділ будинку з господарсько-побутовими будівлями за запропонованим у експертному дослідженні варіанті, на якому наполягає позивач, суперечить правам та інтересам відповідача, що виключає можливість такого поділу, а тому дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 ЦПК України за наслідками розгляду касаційної скарги на рішення суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова