Справа №473/1309/15-ц 11.03.2016 11.03.2016 11.03.2016
Провадження №22-ц/784/399/16
Справа №473/1309/15-ц Головуючий у першій інстанції Вострікова Л.В.
Провадження №22-ц/784/399/16 Доповідач апеляційної інстанції Серебрякова Т.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про стягнення страхового відшкодування, сплаченого у зв'язку із настанням страхового випадку,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось із позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна»), про стягнення страхового відшкодування, сплаченого у зв'язку з настанням страхового випадку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 04 квітня 2014 року у місті Вознесенську Миколаївської області на регульованому перехресті вулиць Жовтневої революції і Кірова сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ, моделі 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля марки ВАЗ, моделі 2111 40, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_7, який належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, отримав механічні пошкодження, вартість усунення яких згідно звіту №13/04-14 від 14 квітня 2014 року склала 20 497 грн. 25 коп.

На момент дорожньо - транспортної пригоди між позивачем та ОСОБА_4 діяв договір добровільного страхування наземного транспортного засобу за №296/13 - Тз/М від 04 листопада 2013 року. Вигодонабувачем за цим договором зазначено Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк».

14 квітня 2014 року відповідач звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, після чого позивачем, відповідно до умов вищевказаного договору добровільного страхування виконані всі зобов'язання та перераховано відповідачу суму страхового відшкодування в розмірі 20 205 грн. 07 коп. (20 497 грн. 25 коп. - 292 грн. 18 коп. (франшиза)).

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП визнано ОСОБА_6

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ВАЗ, моделі 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», яка 17 червня 2014 року здійснила виплату ОСОБА_4 страхового відшкодування у розмірі 7 727 грн. 24 коп.

Посилаючись на те, що відповідач отримала подвійне страхове відшкодування за договором добровільного страхування від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПрАТ «СК «Провідна» та вважаючи, що останнім порушені умови п.п.10.24 договору добровільного страхування від 04 листопада 2013 року, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 20 205 грн. 07 коп. та судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», мотивуючи свої доводи неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просило скасувати рішення міськрайонного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з таких підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про страхування» та встановивши, що станом на час отримання страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відповідачем не було отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Провідна» та не надано доказів про отримання саме відповідачем страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Провідна» вважав, що підстав для задоволення позову не має.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 у простій письмові формі укладено договір добровільного страхування наземного транспорту за №296/13-Тз/М - автомобіля марки ВАЗ, моделі 2111 40, реєстраційний номер НОМЕР_2, за умовами якого страховик взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.4.2, до яких відносяться і збитки внаслідок дорожньої - транспортної пригоди. Вигодонабувачем за цим договором є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк».

За вказаним договором страхова сума склала 58 435 грн. 80 коп., безумовна франшиза - 0.5% від страхової суми за страховим випадком «Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди» та строк дії договору до 04 листопада 2014 року (а.с.5-11).

04 квітня 2014 року у місті Вознесенську Миколаївської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ, моделі 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля марки ВАЗ, моделі 2111 40, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7, унаслідок якої належний ОСОБА_4 на праві власності автомобіль марки ВАЗ, моделі 2111 40, реєстраційний номер НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень (а.с.14,15).

Відповідно до звіту з визначення вартості матеріального збитку №13/04-14, складеного суб'єктом оціночної діяльності 14 квітня 2014 року, вартість усунення вказаних пошкоджень становила 22 485 грн. 37 коп. (а.с.190 -199).

Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_6, який керував автомобілем марки ВАЗ, модель 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3. Так, постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.13), яка відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищезазначений автомобіль марки ВАЗ, модель 2101, реєстраційний номер НОМЕР_3 забезпечений за полісом №АС/0187928 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17 травня 2013 року у ПрАТ «СК «Провідна».

ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» визнало дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що склало відповідні страхові акти, та 06 травня 2014 року за платіжним дорученням №8923 здійснило виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 20 205 грн. 07 коп. ОСОБА_4 (а.с.187,20).

Разом з тим, з відповіді ПрАТ « СК «Провідна» від 26 червня 2014 року на претензію ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за вих.№/п від 02 червня 2014 року слідує, що 17 червня 2014 року ПрАТ «СК «Провідна» також була здійснена виплата страхового відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 7 727 грн. 24 коп. (а.с.22).

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що страхувальник отримала подвійне страхове відшкодування, а тому відповідно до вимог п.п.10.24 договору добровільного страхування наземного транспорту за №296/13-Тз/М від 04 листопада 2013 року зобов'язана повернути страховику одержане страхове відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.901 ЦК України).

При цьому, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

За ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року (з наступними змінам та доповненнями, далі - Закон України), страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст.16 Закону України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з положенням п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, за умовами п.п.10.24 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 04 листопада 2013 року страхувальник, який одержав відшкодування збитків від особи, винної в заподіянні цих збитків, зобов'язується протягом 10-ти календарних днів повернути страховику одержане страхове відшкодування (якщо відшкодування здійснене), чи заявити про цей факт страховику для врахування при здійсненні відшкодування. Якщо збитки відшкодовані третіми особами частково і менші необхідного страхового відшкодування згідно з умовами договору, страхове відшкодування виплачується за вирахуванням сум, одержаних страхувальником від осіб відповідальних за заподіяні збитки.

З матеріалів справи убачається, що на момент отримання відповідачем страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» ним не було отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «Провідна» та не надано доказів про отримання відшкодування від винної особи.

У той же час, з пояснень сторін слідує, що про факт отримання страхового відшкодування від третьої особи (ПрАТ «СК «Провідна») ОСОБА_4 не повідомила ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та не повернула ці суми страховій компанії.

За такого, на думку колегії суддів, ОСОБА_4 не виконала обов'язку, передбаченого умовами договору, а саме п.п.10.24 договору добровільного страхування наземного транспорту за №296/13-Тз/М від 04 листопада 2013 року, за яким вона зобов'язана повернути страховику одержане страхове відшкодування від третьої особи.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт порушення права ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», передбаченого п.п.10.24 договору, ст.27 Закону «Про страхування», ст.993 ЦК України, на повернення суми страхового відшкодування в розмірі 7 727 (сім тисяч сімсот двадцять сім) грн. 24 коп., одержаних відповідачем від третьої особи - ПрАТ «СК «Провідна» після виплати страхового відшкодування позивачем.

При цьому, та обставина, що заява до ПрАТ «СК «Провідна» про виплату страхового відшкодування не була надана особисто власником пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 не змінює правовідносин, що склались між сторонами, оскільки кошти (страхове відшкодування) отримані безпосередньо ОСОБА_4 (вказані обставини сторонами не спростовані).

Щодо решти коштів, які просить стягнути позивач, то вони не підлягають стягненню з відповідача, оскільки, як свідчать обставини цієї справи, мають місце інші цивільно-правові відносини у яких відбувається передача (перехід) від страхувальника до страховика права вимоги у особи, відповідальної за спричинення шкоди. При цьому, вказане не позбавляє позивача права звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про стягнення з ОСОБА_4, яка порушила договірні зобов'язання та не повернула отримане відшкодування від третьої особи, підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути саме 7 727 грн. 24 коп., отриманих від третьої особи.

За такого, колегія суддів у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України вважає за необхідне скасувати рішення міськрайонного суду та ухвалити нове судове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України слід провести й розподіл судових витрат. Оскільки, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь страхової компанії становить 7 727 грн. 24 коп., тобто 38% від заявлених позовних вимог, отже відповідач повинен сплатити на користь позивача судові витрати сплачені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 194 грн. 39 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про стягнення страхового відшкодування, сплаченого у зв'язку із настанням страхового випадку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 7 727 (сім тисяч сімсот двадцять сім) грн. 24 коп. страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 194 (сто дев'яносто чотири) грн. 39 коп. на відшкодування судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді О.І. Галущенко

П.П. Лисенко