Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року в справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року вирішено стягнути з ОСОБА_2 (що зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МЮ № 015468, виданий 14.07.2004 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Рівне вул. Симона Петлюри, 15 р/р № НОМЕР_2 в філії Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» МФО 333368) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 27.04.2007 року реєстровий № 1497, а саме: квартиру, загальною площею: 35, 0 кв.м житловою площею 17, 5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві власності на підставі наступних правовстановлюючих документів: (Договору дарування, посвідченим Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 30.01.1992 року, зареєстрований в КП «Рівненському міському бюро технічної інвентаризації» 25.04.2007 року номер запису: 61-14951 в книзі 16; реєстраційний номер 14361532;) з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 197 від 27.04.2007 року, розмір якої становить 28 523, 78 долара США, в тому числі: залишок позики 16660, 00 долара США.; заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою 3132, 11 долара США нарахована та несплачена пеня по основному боргу 4925, 08 долара США.; нарахована та несплачена пеня по відсотках 2016, 00 долара США.; 3 % річних за прострочену заборгованість по основному боргу за період з 27.08.2007 р. по 15.06.2015 року 1264, 05 долара США; 3 % річних за прострочену заборгованість по відсотках за період з 03.09.2007 року по 15.06.2015 року 526, 54 долара США.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

___________________________________________________________________________________________________Справа № 569/4379/15-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4 Провадження № 22-ц/787/534/2016р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

Надано публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Рівне вул. Симона Петлюри, 16 , р/р № НОМЕР_2 в філії Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 333368) право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також в органах державної реєстрації прав структурних підрозділах територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру та реєстрації права власності на нерухоме майно, та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу квартири, загальною площею: 35, 0 кв.м. житловою площею 17.5 кв. м., та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На період реалізації предмета іпотеки передано його в управління публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Рівне вул. Симона Петлюри, 16 , р/р № НОМЕР_2 в філії Рівненському обласному управлінні Т «Ощадбанк», МФО 333368) у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку».

Виселено ОСОБА_3 (1983 р.н.), ОСОБА_2 (1984 р.н.) з квартири загальною площею: 35, 0 кв.м. житловою площею 17, 5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Рівне без права надання іншого житла в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавити права користування житловим приміщенням (квартирою, загальною площею: 35, 0 кв. м. житловою площею 17, 5 кв. м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_2).

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» (м. Рівне вул. Симона Петлюри, 16 , р/р № НОМЕР_2 в філії Рівненському обласному управлінні АТ «Ощадбанк», МФО 333368) судовий збір в розмірі 243, 60 та витрати за публікацію оголошення в газету «Вісті Рівненщини» в розмірі 92 грн. 00 коп., а разом 335 грн. 60 коп..

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликалася на його незаконність та необґрунтованість через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказувала, що судом першої інстанції не були дотримані положення законодавчої норми щодо можливості заочного розгляду справи у випадку неявки без поважних причин до суду відповідача, зокрема вказала, що судом не було взято до уваги, що її викликали в судове засідання по адресі її реєстрації, хоча суду було достеменно відомо про те, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, з якої її заочним рішенням і було виселено. По цій адресі її не викликали.

Крім того вказала, що виклик її до суду через оголошення у пресі є неналежним способом повідомлення її про судове засідання оскільки і позивачу і суду було достеменно відомо про її місце проживання.

Доводила, що позичальником згідно кредитного договору є ОСОБА_3 її колишній чоловік, а вона є майновим поручителем. Зазначала, що вона з ОСОБА_3 не підтримує жодних стосунків і їй не відомо місце його проживання. Він з квітня 2013 року не платить аліменти на утримання дітей та не провідує їх, заборгованість по аліментам становить 59020 грн. згідно довідки відділу державної виконавчої служби Рівненського МУЮ (т.1 а.с.165)

Крім того зазначила, що вона оспорює суму боргу на погашення якої було звернено стягнення на предмет іпотеки, що може бути перевірено шляхом призначення судової бухгалтерсько-економічної експертизи.

Вказала також, що судом першої інстанції не було зясовано дійсний розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором та чи вчинялись будь які дії боржником з погашення заборгованості за кредитним договором з 2009 року.

Просила також застосувати позовну давність щодо стягнення з неї шляхом звернення на іпотечне майно всієї заборгованості за кредитним договором, штрафних санкцій та пені враховуючи правову позицію ВСУ в справі №6-31цс15 від 03.06.2015 року.

З цих підстав просила заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити. Від проведення судово-бухгалтерської експертизи відмовилась. Свого розрахунку на спростування наданого банком розрахунку заборгованості не подавала.

Представник банку ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін. Зазначила, що розрахунок заборгованості по справі здійснено ліцензованою банківською програмою.

Інші учасники процесу у встановленому законом порядку, завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, однак до суду не зявилися і причин неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та звертаючи стягнення на предмет іпотеки і виселяючи відповідачів, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і доведеними.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону, зокрема в частині виселення.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами кредитного договору № 197 від 27.04.2007 року укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3, останній отримав кредитні кошти в сумі 20000, 00 дол. США під 12, 7 % річних з терміном повернення не пізніше 26.04.2017 року. Кредит був наданий під поруку ОСОБА_2 (договір поруки № 197/1 від 27.04.2007 року) та під іпотеку однокімнатної квартири загальною площею 35, 0 кв.м., житловою площею 17, 5 кв. м., розташованої за адресою АДРЕСА_2. - іпотечний договір від 27.04.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим № 1497. Іпотечне майно належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування (т.1 а.с. 41-45, 46-52) .

Рішенням Рівненського міського суду від 22.11.2010 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вже були задоволені та солідарно стягнуто з відповідачів борг в сумі 20344, 98 дол. США та 1730 грн. 65 коп. судових витрат по справи.

На час ухвалення оскаржуваного в даній справі заочного рішення зазначена заборгованість за попереднім рішенням суду відповідачами не погашена.

З розрахунку наданого банком в даній справі, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором становить 28523, 78 долара США, в тому числі: залишок позики 16660, 00 долара США.; заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування позикою 3132, 11 долара США нарахована та несплачена пеня по основному боргу 4925, 08 долара США.; нарахована та несплачена пеня по відсотках 2016, 00 долара США.; 3 % річних за прострочену заборгованість по основному боргу за період з 27.08.2007 р. по 15.06.2015 року 1264, 05 долара США; 3 % річних за прострочену заборгованість по відсотках за період з 03.09.2007 року по 15.06.2015 року 526, 54 долара США (т.1 а.с. 108-113).

В звязку з невиконанням зобовязань ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за кредитним договором банком направлялись їм вимоги про усунення порушення зобовязань та вони попереджались про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги та вимоги про звільнення житлового приміщення, які були ними отримані.(т.1 а.с.20-28).

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України „ Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Сторонами іпотечного договору була визначена заставна вартість предмета іпотеки в сумі 172 000, 00 грн., і місцевий суд дійшов вірного висновку, що сума заборгованості співмірна із вартістю іпотечного майна та обґрунтовано звернув на нього стягнення..

Що стосується застосованого судом виселення щодо відповідачів з іпотечного житла, то таке рішення суду є передчасним.

Як випливає з ч.3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканні зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно розяснень даних в п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України „ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30 березня 2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Верховний Суд України у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Іпотечне майно в справі, квартира на яку звернуто стягнення, придбана не за рахунок кредиту і банком не було запропоноване інше житло для осіб, яких просив виселити, тому місцевий суд дійшов помилкового висновку виселивши їх при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Щодо клопотання апелянта про застосування наслідків пропуску позовної давності, то колегія суддів виходить з правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року у справі за № 6-2307цс15.

За змістом ч.3 та ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Згідно ч.1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таких поважних причин неявки відповідачів до суду і доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи апелянтом не подано і в справі не встановлено. Посилання апелянта на «достеменну відомість відповідачу її місця проживання» не заслуговує на увагу. Виклики до суд направлялись за адресою яка зазначена самою ОСОБА_2. Крім того, виклики до суду іншого відповідача ОСОБА_3 направлялись за адресою за якою знаходилось іпотечне майно, та як стверджує апелянта, вона там проживала. В звязку з неодноразовою неявкою відповідачів їх виклик місцевим судом і було здійснено через оголошення в пресі.

При прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору в розмірі 4828,88 грн. Оскільки за її апеляційною скаргою задоволена лиш одна вимога немайнового характеру, яка оплачується судовим збором в розмірі 267,96 грн., то цю суму, відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, слід відрахувати від відстроченого судового збору та стягнути з неї в дохід держави судовий збір 4560,92 грн.

За таких обставин, місцевий суд не в повній мірі дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини, які мають значення для справи, його висновки щодо виселення відповідачів в справі не відповідають обставинам справи та вимогам закону, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині виселення із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог банку.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року скасувати в частині виселення ОСОБА_3 (1983 р.н.), ОСОБА_2 (1984 р.н.) з квартири загальною площею: 35, 0 кв.м. житловою площею 17, 5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Рівне без права надання іншого житла в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позбавлення права користування житловим приміщенням (квартирою, загальною площею: 35, 0 кв. м. житловою площею 17, 5 кв. м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_2) та в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір 4560,92 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: