Справа № 495/8271/15-ц
Провадження № 2/646/1148/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 29.05.2008р. №0 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" та ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що ПАТ "Укрсиббанк" не виконав умови Закону України "Про захист прав споживачів", свідомо не надав йому перед укладенням кредитного договору та після його укладення, інформації, що передбачена нормами п.2 ст.11 Закону, для того, щоб вплинути на здійснення його вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши детальний розпис загальної вартості кредиту, він міг відмовитись від отримання кредиту у відповідача та своїми діями відповідач ввів її в оману.

Позивач та представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.05.2008 року між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк" з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 про отримання кредиту в сумі 27654 доларів США, що дорівнює в еквіваленті 134121,90 грн., виходячи з 15% річних (а.с. 8-16).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України ч.1-3, 5, 6.

За змістом ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, та графік, який є додатком до договору ОСОБА_1 підписав та був ознайомлений з їх змістом (а.с.8-21)

Таким чином, доводи позивача про порушення його права як споживача по отриманню інформації для здійснення свідомого вибору, не знайшли свого підтвердження. Сукупна вартість кредиту передбачена умовами кредитного договору, та графіком погашення кредиту, який є невід'ємною частиною договору.

З наданих суду матеріалів вбачається, що кредитні кошти позивачу банком видавались на підставі його заяви на видачу готівки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, що передбачено ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК ч.1-3, 5, 6.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем так і не було доведено, що він помилився щодо істотних умов укладеного договору. Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав юридичне право укладати спірний договорів та скористався ним. Доводи позивача щодо наявності підстав для визнання недійсним кредитного договору не знайшли свого підтвердження.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

Керуючись ст..ст.3, 11, 192 ч.2, 203, 215, 525, 533 ч.3, 627, 629,1054 ЦК України, ст. ст.2,19,47,49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст. 3, 10,11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання кредитного договору недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук