УХВАЛА

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Красноармійськтепломережа», треті особи: територіальне управління Держгірпромнагляду України у Донецькій області, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Красноармійську Донецької області, про встановлення факту нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, внесення змін до акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та зобов'язання видати акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за касаційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування

від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у

м. Красноармійську Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 2 грудня 2014 року об 11 годині 30 хвилин при виконанні трудових обов'язків слюсаря з ремонту та експлуатації газового обладнання комунального підприємства КП «Красноармійськтепломережа» (далі - КП «Красноармійськтепломережа») з ним стався нещасний випадок на виробництві. Відповідачем було проведено розслідування указаного нещасного випадку та складено акт за формою Н-5, у якому зазначено, що даний нещасний випадок не може бути пов'язаний з виробництвом, оскільки він у період з 11 год. до 15 год. 2 грудня 2014 року знаходився у місці не за маршрутом переміщення між виробничими об'єктами підприємства, що не було обумовлено виробничою необхідністю й цей випадок він не повідомив працівників підприємства. Зазначені у акті обставини вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки нещасний випадок стався з ним при виконанні технічного огляду котелень та при пересуванні між котельнями № 14 та № 2 відповідно отриманого наряду відповідача.

Ураховуючи зазначене, позивач просив суд внести зміни до акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, зобов'язати відповідача скласти акт за формою Н-1, в зв'язку з отриманням ним травми на виробництві 2 грудня 2014 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 10 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано факт нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_3 2 грудня

2014 року об 11 годині 30 хвилин при виконанні трудових обов'язків слюсаря з ремонту та експлуатації газового обладнання КП «Красноармійськтепломережа», з урахуванням чого внести зміни до акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5. Зобов'язано КП «Красноармійськтепломережа» скласти акт за формою Н-1, в зв'язку з отриманням ОСОБА_3 травми на виробництві 2 грудня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року рішення міськрайонного суду змінено. Виключено з резолютивної частини рішення зобов'язання КП «Красноармійськтепломережа» внесення змін до акту проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, що був складений з приводу розслідування нещасного випадку, що стався 2 грудня 2014 року з

ОСОБА_3 В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську Донецької області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин про те, що 2 грудня 2014 року при виконанні трудових обов'язків слюсаря з ремонту та експлуатації газового обладнання КП «Красноармійськтепломережа» з позивачем стався нещасний випадок, тому вважав, що з урахуванням цього слід внести зміни до акту проведення відповідачем розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та зобов'язати останнього скласти акт за формою Н-1, в зв'язку з отриманням ОСОБА_3 травми на виробництві 2 грудня 2014 року.

Апеляційний суд змінюючи рішення районного суду та виключаючи з резолютивної частини рішення зобов'язання відповідача внести зазначені зміни до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 й залишаючи в іншій частині рішення без змін, погодився з висновками районного суду в частині встановлення факту нещасного випадку на виробництві й зобов'язання відповідача скласти акт за формою Н-1. При цьому зазначив, що комісія з розслідування нещасного випадку є незалежною в своїх висновках, тому суд не може її зобов'язувати вносити певні зміни у вже складений акт розслідування.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами попередній інстанцій встановлено, що 2 грудня 2014 року об 11 годині 30 хвилин при виконанні трудових обов'язків слюсаря з ремонту та експлуатації газового обладнання КП «Красноармійськтепломережа» з ОСОБА_3 стався нещасний випадок на виробництві. КП «Красноармійськтепломережа» було проведено розслідування указаного нещасного випадку та в складено акт за формою Н-5, у якому зазначено, що даний нещасний випадок не може бути пов'язаний з виробництвом, оскільки він у період з 11 год. до 15 год. 2 грудня 2014 року знаходився у місці не за маршрутом переміщення між виробничими об'єктами підприємства, що не було обумовлено виробничою необхідністю й цей випадок він не повідомив працівників підприємства.

Зазначені у акті обставини не відповідають дійсності, оскільки нещасний випадок стався з ОСОБА_3 при виконанні технічного огляду котелень та при пересуванні між котельнями № 14 та № 2 відповідно отриманого наряду відповідача.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, на відповідачеві також лежить процесуальний обов'язок доказування своїх доводів і заперечень.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що п. 14 Порядку, у разі встановлення факту нещасного випадку на виробництві складається акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5, згідно з додатком 3 до Порядку та відповідно до акту за формою Н-5 складається акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 4 Порядку. У рішенні суду не вказано, що необхідно скасувати акт розслідування й таке рішення виключає можливість його законного виконання відповідачем та порушує зазначений Порядок. При цьому посилались на те, що позивач у період з 11 год. 30 хв. до кінця робочого дня 2 грудня 2014 року знаходився у місці, яке не є структурним підрозділом відповідача та знаходився за маршрутом пересування між виробничими об'єктами підприємства.

У порушення наведених норм матеріального права та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановив фактичні обставини, не навів мотивів відхилення доводів відповідача, фактично навівши перелік фактичних обставин, не визначився з тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При цьому, виключаючи з резолютивної частини рішення зобов'язання відповідача внести зазначені зміни до акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та погоджуючись з висновками районного суду в частині встановлення факту нещасного випадку на виробництві й про зобов'язання відповідача скласти акт за формою Н-1, фактично погоджуючись з наявністю двох зазначених актів розслідування нещасного випадку, не послався на норми закону, які передбачають таку можливість за результатами розслідування оформляти два різних за формою акти, не звернув уваги на та не зробив висновку по доводам відповідача, чи не буде таке рішення виключати можливість його виконання відповідачем та порушувати зазначений Порядок, не навів мотивів відхилення зазначених доводів, на які посилався відповідач. Отже, висновки суду апеляційної інстанції про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції є передчасними, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог

ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красноармійську Донецької області на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 9 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик