АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1360/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЗахарової А. Ф.
суддівКачана О. В., Фетісової Т. Л.
при секретаріШоколенко Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє від себе та як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа : Орган опіки та піклування м. Черкаси, Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Вивчивши матеріали справи, судова палата, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, яка діє від себе та як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа : Орган опіки та піклування м. Черкаси, Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач посилався на те, що 28.11.2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентиною Миколаївною видано свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 88, відповідно до якого посвідчено факт належності на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6, трикімнатної квартири АДРЕСА_1.

На підставі вищезазначеного свідоцтва від 28.11.2007 року позивач отримав в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт на вищевказану квартиру.

Право власності позивача на вищезазначену квартиру також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 48953094 від 03.12.2015 року.

05.12.2015 року Комунальним підприємством «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради позивачу надано довідку за вих. № 9811, відповідно до якої в належній позивачу на праві власності квартирі зареєстрована колишня власниця ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітні діти ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5.

Станом на сьогоднішній день відповідач як колишній власник квартири та малолітні діти відповідача - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 в даній квартирі не проживають понад півтора роки, але продовжують бути зареєстровані в даній квартирі та не знімаються з реєстрації, чим створюють позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності на дану квартиру.

За таких обставин позивач змушений постійно нести додаткові витрати по утриманню свого майна, а саме: квартири шляхом внесення значної суми коштів у вигляді оплати послуг за користування квартирою відповідачем та її малолітніми дітьми, що складаються з витрат на теплопостачання, водопостачання, утримання будинку та прибудинкової території тощо.

Факт непроживання відповідача та її малолітніх дітей понад півтора роки можуть підтвердити чисельні свідки: знайомі, сусіди по квартирі позивача.

Таким чином, з огляду на вищезазначене та враховуючи ті обставини, що відповідачка та її малолітні діти - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_9 не проживають за адресою реєстрації (АДРЕСА_1), більше шести місяців, а дана реєстрація відповідачки та її малолітніх дітей за вказаною адресою здійснює перешкоди в користуванні та розпорядженні належним позивачу на праві приватної власності нерухомим майном, вимушує останнього постійно нести додаткові витрати по утриманню належної йому на праві приватної власності квартири.

На підставі наведеного, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими що втратили право на користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року в позові ОСОБА_6 до ОСОБА_7, яка діє від себе та як законний представник в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси, Управління державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на те, що дане рішення незаконне, не відповідає обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати , ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5 такими що втратили право на користування житлом, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Обговоривши матеріали справи, судова палата вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 28.11.2007 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ященко Валентиною Миколаївною видано свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстроване в реєстрі за № 88, відповідно до якого посвідчено факт належності на праві приватної власності громадянину ОСОБА_6 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (ар. спр.3).

На підставі вищезазначеного свідоцтва від 28.11.2007 року ОСОБА_6 отримав в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (ЧООБТІ) технічний паспорт на вищевказану квартиру (ар. спр.4-6).

Право власності ОСОБА_6 на вищезазначену квартиру також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 48953094 від 03.12.2015 року (ар. спр.7-8).

05.12.2015 року Комунальним підприємством «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради ОСОБА_6 надано довідку за вих. № 9811, відповідно до якої в квартирі, яка належить йому на праві власності, власником житла зазначена ОСОБА_13, і в квартирі зареєстровані (ОСОБА_7) ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_10 та її малолітні діти: ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_12, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_14.

Встановлено, що позов ОСОБА_6 до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 було заявлено з підстав ст.ст. 71-72 ЖК УРСР, тобто визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її як члена сім'ї наймача в жилому приміщені понад 6 місяців. Також з підстав ст.ст. 316, 317, 321, 391ЦК України.

В разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення. Проте, виселення є категорією житлового законодавства, як правильно зазначає суд, і в даному випадку предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність.

Згідно положень ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, а врешті - на власний розсуд.

У відповідності з роз'ясненнями в п. 34 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», на що обґрунтовано звернув увагу суд, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, ст. ст. 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи наведене, суд, вирішуючи спір, виходив з положень ст. 391 ЦК України щодо права власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходив з положень ст. 156 ЖК УРСР про те, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить ст. 405 ЦК України, а згідно ч.2 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом із тим, як правомірно зауважує суд, право користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються ст.ст. 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - ст.ст. 158-170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України.

Тому, посилання нового власника як на підставу задоволення його вимог на норми ст.ст. 71-72 ЖК УРСР та рекомендації п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. № 2 суд правильно визнав неналежними, оскільки предметом спору не є дотримання порядку користування жилим приміщенням члена сім'ї наймача, по-скільки таких вимог колишній власник, по відношенню до якої відповідач був членом сім'ї, в цій справі не заявляв, а доказів суду про те, що позивач є або був членом сім'ї відповідача чи навпаки не надано суду.

В зв'язку з цим відсутні підстави використання рекомендації п. 10 зазначеної постанови щодо визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування таким приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), поскільки відносини між сторонами як членів сім'ї з приводу користування спірним житлом не виникали.

Спір, як правильно зауважив суд, виник з підстав зміни власника спірного житла, на які норми ст.ст. 71-72 ЖК УРСР не поширюються.

Ч.1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60, ч.1 ст.131 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі.

Розглядаючи справу, суд правомірно визначився, що позовні вимоги ОСОБА_6 з заявлених ним підстав не підлягають до задоволення, оскільки не відображають реальні відносини між сторонами, в зв'язку з чим суд обґрунтовано відмовив в позові.

Рішення суду відповідає матеріалам справи , вимогам закону, і підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги, - не вбачається.

Доводи останньої не є суттєвими і на обґрунтованість висновків суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 218 ЦПК України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 квітня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :