Справа № 730/992/15-ц Провадження № 22-ц/795/1436/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Тіслюк І. І. Доповідач - Онищенко О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення затрат, понесених на придбання будівельних матеріалів на ремонт та будівництво, здійснених за місцем проживання подружжя під час проживання в шлюбі, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому (з урахуванням уточнень) просила стягнути з ОСОБА_8 22 847 грн. 50 коп. понесених затрат на будівництво, ремонт, благоустрій та переоблаштування будинку, який знаходиться в м.Борзна по 2-му провулку Чернігівському, 15; стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості легкового автомобіля ВАЗ-2106 в сумі 8 000грн., а всього стягнути 33 597 грн. 50 коп. В позові вказувала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 липня 2005 року по серпень 2014 року, від якого мають троє дітей: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9 Сімя до розірвання шлюбу проживала в будинку по 2-му провулку Чернігівському, 15 в м. Борзна, Чернігівської області, який успадкувала мати відповідача ОСОБА_11, після смерті ОСОБА_12, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, але не оформивши відповідного права власності на будинок. За час проживання в будинку, за спільні кошти , колишнє подружжя проводило його ремонт, здійснювало добудови та поліпшення. Після розірвання шлюбу сторони в добровільному порядку розділили спільно нажите майно, за виключенням автомобіля НОМЕР_1. Крім того, позивач вважає, що має право на відшкодування вартості матеріалів, що були витрачені на переобладнання ремонт будинку,1/2 частину яких і просила стягнути на її користь та 1/2 вартості автомобіля.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2016 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування понесених нею під час проживання в шлюбі витрат на придбання будівельних матеріалів на будівництво, ремонт, благоустрій та облаштування будинку їх спільного проживання, розташованого за адресою: другий провулок Чернігівський, 15, м. Борзна, що на праві прийнятої спадщини належить ОСОБА_11, матері відповідача, сума яких становить 22 847,50 грн., тобто 1/2 частину експертно встановленої суми витрат подружжя на придбання матеріалів відповідно до висновку експерта № С-392 від 26.02.2016 року; в задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Додатковим рішенням від 8 серпня 2016 року проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати зазначене рішення суду і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону. ОСОБА_8 вважає помилковим висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки суд не врахував ту обставину, що він не являється власником вказаного житлового будинку, а відповідно і відношення до будівельних матеріалів, якими було здійснено ремонт у вказаному будинку. За доводами відповідача, проживаючи в будинку №15 по другому провулку Чернігівський м. Борзна, сторони здійснювали в ньому ремонт, не маючи на це доручення з боку власника житла, тобто з власної ініціативи. При цьому позивач не надала суду жодних доказів, що проведення ремонту було викликано настанням певних обставин.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що будівельні матеріали, придбані за спільним бажанням сторін у справі під час перебування в шлюбі, є спільним сумісним майном подружжя. Також судом встановлено, що спірний автомобіль не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки сторонами не надано належних доказів на підтвердження наявності у подружжя права власності на нього.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки відповідачем рішення суду фактично оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності подружжя на будівельні матеріали та стягнення в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості будівельних матеріалів, то апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції лише в зазначеній частині.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 липня 2005 року, від якого мають трьох дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_5 та ОСОБА_8 разом з дітьми з 18.10.2011 року проживали в будинку №15 по другому провулку Чернігівський міста Борзна. Згідно довідки виконавчого комітету Борзнянської міської ради (а.с.10) позивач за вказаною адресою проживала та була зареєстрована по 11.09.2014 року.

В будинку №15 по другому провулку Чернігівський міста Борзна проживала ОСОБА_12, яка склала заповіт, відповідно до якого, заповіла все своє майно своїй племінниці ОСОБА_11 матері відповідача (а.с.31). ОСОБА_12 померла 19.01.2005 року (а.с.32). ОСОБА_11 після смерті спадкодавиці звернулась до Борзнянської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте до цього часу належним чином не оформила своїх спадкових прав.

Сторони та третя особа по справі не заперечували, що під час проживання в будинку №15 по другому провулку Чернігівський міста Борзна подружжя здійснювало в будинку ремонт, благоустрій та його облаштування.

Згідно висновку експерта №С-392 від 26 лютого 2016 року вартість ремонтно-будівельних робіт на час проведення експертизи з врахуванням будівельних матеріалів по житловому будинку за адресою м. Борзна Чернігівської області II провулок Чернігівський, 15, виконаних в період спільного проживання подружжя, складає 61 557 грн., у тому числі вартість матеріалів складає 45 695 грн. (а.с.61-63).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5, посилаючись на ст.ст. 69, 70 СК України, вказувала, що на будівництво, ремонт, переоблаштування будинку сторонами були витрачені спільні кошти подружжя, половину суми яких і просила стягнути з колишнього чоловіка.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування витрат на придбання будівельних матеріалів, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України захисту в порядку цивільного судочинства підлягає порушене право, а відповідно з врахуванням положень ст. 30 ЦПК України позивачем є особа, чиє право порушено, а відповідачем особа, яка порушила цивільні права іншої особи чи інтерес.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Позивачем самостійно визначено коло учасників цивільного процесу у даній справі, зокрема відповідачем визначено ОСОБА_8, а третьою особою ОСОБА_11

Проте, як вбачається з матеріалів справи, будинок, в якому подружжям здійснювався ремонт і витрати за який просить відшкодувати позивач, ОСОБА_8 не належить. Фактично в силу положень ч.5 ст. 1268 ЦК України він належить з часу відкриття спадщини третій особі по справі - ОСОБА_11

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дійсно, як встановлено судом, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 під час перебування в шлюбі за спільною згодою витрачало кошти, які є спільною сумісною власністю, в ремонт будинку, в якому вони проживали.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 жовтня 1991 року „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Виходячи з викладеного, подружжя, яке не є власниками житлового будинку, в якому вони здійснювали ремонт, вправі предявити вимоги до власника будинку про відшкодування витрат на такий ремонт. Тобто, за наявності підстав, позов до власника може предявити або подружжя про відшкодування коштів, які були спільною сумісною власністю, або кожен із них про відшкодування своєї частки в спільному майні. Відповідачем в такому разі буде власник житлового будинку.

З аналізу статті 11 ЦПК України вбачається, що суд зобовязаний вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права притягати належного відповідача як співвідповідача.

З врахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_5 визначено відповідачем колишнього чоловіка ОСОБА_8, який не є належним відповідачем у справі, і суд не вправі за власною ініціативою здійснити заміну неналежного відповідача, оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_8 витрат на придбання будівельних матеріалів на будівництво, ремонт, благоустрій та облаштування будинку спільного проживання підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні вказаних позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає задоволенню, з ОСОБА_5 на його користь підлягає стягненню 535,92 грн. у відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2016 року в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про стягнення затрат, понесених на придбання будівельних матеріалів на ремонт та будівництво, здійснених за місцем проживання подружжя під час проживання в шлюбі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 535,92 гривень у відшкодування судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

В іншій частині рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: