Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/4207/15 Головуючий у 1 інстанції Пушкарьова С.П.
Провадження № 22-ц/778/3424/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Селянського (фермерського) господарства «АЙ-ПЕТРІ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, реєстраційна служба Василівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

у листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до Селянського (фермерського) господарства «АЙ-ПЕТРІ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Управління держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області, реєстраційна служба Василівського районного управління юстиції Запорізької області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

В позові зазначала, що її мати - ОСОБА_4 після смерті батька позивача - ОСОБА_5 отримала в спадщину земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,9815 га, кадастровий номер :03:022:0005, що розташована на території П'ятихатської сільської ради Василівського району Запорізької області.

Після смерті ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28.10.2014 Василівською державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстр. № 754, ОСОБА_3 отримала в спадщину вказану земельну ділянку, а 28.10.2014 за позивачем було зареєстровано право власності на неї.

Після отримання спадщини їй згідно листа СФГ«АЙ-ПЕТРІ» стало відомо, що вищезазначена ділянка знаходиться у його користуванні.

Вважає, що земельна ділянка знаходиться в користуванні відповідача незаконно, на підставі недійсного правочину та підлягає витребуванню, виходячи з наступних підстав.

01.01.2008 між батьком позивача ОСОБА_5 та СФГ «АЙ-ПЕТРІ» укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,9815 га, кадастровий номер :03:022:0005, що розташована на території П'ятихатської сільської ради Василівського району Запорізької області (далі Договір оренди).

Державна реєстрація Договору оренди відбулася лише 04.03.2010 в ДЗК за № 27.

В порушення вимог ст.. 15 Закону України «Про оренду землі» до спірного Договору оренди не долучено акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливлює її ідентифікацію, а акт, що долучений до Договору оренди не містить дати його складання.

Крім того, в Договорі оренди, зокрема в розділі «Об'єкт оренди» зазначені лише розміри земельної ділянки та її нормативна грошова оцінка, але не зазначено місце її розташування та дані про встановлення меж земельних ділянок відповідно до затвердженого проекту її відведення у порядку землеустрою.

Всупереч вимогам земельного та податкового законодавства, долучений до договору оренди акт прийому-передачі об'єкта оренди не містить дати складання та, як наслідок, на думку позивача, не може породжувати юридичні наслідки.

Пункт 9 Договору оренди суперечить п.9 Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою КМ України № 220 від 03.03.2004, оскільки в ньому відсутня така істотна умова, як розмір орендної плати, зазначений у гривнях.

Позивач наголошує на тому, що відповідачем жодного разу не було сплачено орендну плату на користь орендодавця ані в грошовій, ані в натуральній чи відробітковій формі, що свідчить про фактичне невиконання істотних умов Договору оренди.

Всупереч вимогам діючого земельного законодавства у Договорі оренди відсутні відомості про індексацію орендної плати у натуральній форм, що є однією із істотних умов договору оренди.

Також в Договорі оренди не зазначено, що строк дії договору визначається з врахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, що свідчить про відсутність однієї із істотних умов договору оренди.

Агрохімічний паспорт на земельну ділянку, яка є обєктом Договору відсутній.

На підставі викладеного просила суд визнати недійсним укладений 01.01.2008 між ОСОБА_5 та СФГ «АЙ-ПЕТРІ» договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 315 га, кадастровий номер :03:022:0005, що розташована на території Пятихатської сільської ради Василівського району Запорізької області, зареєстрований 33.2010 в ДЗК за №27; витребувати у відповідача із незаконного володіння вищевказану земельну ділянку та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 1 січня 2008 року між Селянським (фермерським) господарством «АЙ-ПЕТРІ» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:022:0005, площею 6,9815 га, розташованої на території П»ятихатської сільської ради Василівського району Запорізької області. Державна реєстрація договору відбулася 4 березня 2010 року.

Після смерті ОСОБА_5 зазначену земельну ділянку успадкувала дружина померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.06.2011р.

29.09.2013р. ОСОБА_4 померла.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.10.2014р., посвідченого державним нотаріусом Василівської державної нотаріальної контори Запорізької області за реєстровим №754, позивачка ОСОБА_3, як спадкоємець за законом своєї матері ОСОБА_4, успадкувала спірну земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що обставини, на які посилається позивачка обґрунтовуючи позов про визнання договору оренди недійсним, не підтверджені матеріалами справи, договір оренди містить усі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», і підстави для визнання його недійсним відсутні.

З такими висновками суду першої інстанції колегія судів не може не погодитись, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом які істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час укладення договору, істотними умовами договору оренди землі були: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо

Згідно ст.ст.14,18, ч.1 ст. 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі укладається у письмовій формі, підлягає державній реєстрації і є укладеним та набирає чинності з моменту такої реєстрації.

З тексту оспорюваного договору оренди від 1 січня 2008 року вбачається, що договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами та зареєстрований у встановленому законом порядку. В ньому передбачені всі істотні умови такого виду договору відповідно до вимог законодавства, чинного на час укладання договору.

Волевиявлення ОСОБА_5 на укладення договору було вільним та відповідало його внутрішній волі, оскільки за життя він не ставив питання про припинення договірних відносин, договір ним не оспорювався, орендна плата протягом всього періоду дії договору систематично нараховувалася та сплачувалася відповідно до умов договору та положень законодавства. Також договір не оспорювала та отримувала орендну плату ОСОБА_4 Позивачу після вступу її у спадщину також нараховувалася та перераховувалася орендна плата, отримати яку вона відмовилася. Відповідач на протязі всього часу користування земельною ділянкою сплачував орендну плату й доказів того, що померлі ОСОБА_5 і ОСОБА_4 не погоджувалися з цими умовами оренди та з розміром сплачуваної орендної плати суду не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про необґрунтованість доводів позивачки та її представника про недійсність договору оренди із-за відсутності таких істотних умов договору, як невизначення строків та порядку проведення індексації орендної плати за використання землі, не зазначення порядку перегляду та відповідальності за несплату орендної плати, оскільки оспорюваний договір відповідає вимогам ЦК України, та положенням Закону України « Про оренду землі». Оплата здійснювалася у відповідності до умов договору та грошової оцінки земельної ділянки.

Посилання позивачки та її представника на те, що ОСОБА_5 не підписував договір оренди землі не підтверджується жодним доказом, а також спростовується подальшими його діями щодо прийняття орендної плати.

Доводи про те, що один примірник акту прийому-передачі та акту визначення меж земельної ділянки в натурі не містять дату укладення, само по собі не може вважатися відсутністю згоди сторін договору щодо цієї істотної умови, крім випадків доведення факту підроблення інших примірників, відповідно до яких дата визначена і вона проставлена після реєстрації договору оренди.

Іншим доводам апелянта судом першої інстанції дана відповідна оцінка, яка підтверджується матеріалами справи та спростовує їх.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому відповідно до вимог статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування рішення суду та задоволення позову.

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: