Справа № 203/2723/16-ц
Провадження № 2/0203/1028/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецекспертиза», про поділ майна, набутого під час шлюбу,

у с т а н о в и в:

08 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «Укрспецекспертиза», про поділ майна, набутого під час шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі. Під час шлюбу сторони придбали квартири №№6, 7 у будинку №10А по вул. Володимира Великого в м. Дніпрі. Тепер шлюб розірвано. Питання щодо поділу спільного майна сторони у позасудовому порядку врегулювати не можуть, що стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1, за відповідачем на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 2, 3, 16).

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, а відповідач заперечував проти його задоволення.

Представник третьої особи до суду не зявився, був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони від 22.10.1983 року по 12.07.2013 року перебували у шлюбі (а.с. 9).

Під час шлюбу сторони придбали квартири №№6, 7 у будинку №10А по вул. Володимира Великого в м. Дніпрі (а.с.а.с. 8, 39).

На дату останньої інвентаризації, проведеної 16.01.2009 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради, вказані квартири були самочинно обєднані в єдину пятикімнатну квартиру, яка підлягає введенню в експлуатацію (а.с.а.с. 39, 40).

Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України (далі СК) дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 71 СК майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Аналіз приведених норм дає підстави для висновку про те, що поділу між подружжям (колишнім подружжям) підлягають винятково речі, що належать йому на праві власності.

У відповідності зі статтями 316, 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК) право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом.

Здійснення особою самочинного будівництва за правилами частини другою статті 376 ЦК не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) за змістом норм статей 364, 367 ЦК.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним згідно з частиною 1 статті 376 ЦК.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина 2 статті 376 ЦК).

Слід зазначити, що в розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності . Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (підпункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003 року №146 (далі Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 року №295 (далі ДБН), у відповідності до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини 1 статті 376 ЦК підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини 1 статті 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз приведених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Таким чином, за правилами статей 357, 376, розділу 3.4 Методичних рекомендацій, пункту 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у рішенні № 36171775 від 04.12.2013 року (справа № 6-130цс13), яке відповідно до статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України є обовязковим для суду.

Відтак, суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрспецекспертиза», про поділ майна, набутого під час шлюбу, відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2016 року.

Суддя М.О. Католікян