У х в а л а

іменем україни

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» про визнання недійсним окремих положень договору, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі - ПАТ «Банк Форвард»), у якому просила визнати недійсним положення кредитного договору щодо комісійної винагороди за розрахункове обслуговування у розмірі 2,99 % в розділі 3 Довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, а також положення про сплату 747 грн 50 коп. за розрахункове обслуговування, передбачене в розділом 2 Договору про надання споживчого кредиту від 24 вересня 2013 року, укладеного між сторонами.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що 24 вересня 2013 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард», було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого їй було надано кредитні кошти у розмірі 25 000 грн зі сплатою 0,01 % річних та терміном повернення до 24 вересня 2016 року, а також відкрито рахунок для використання в межах вказаного кредитного договору.

Звертала увагу на те, що розділом 2 вищевказаного кредитного договору встановлено комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 2,99 % за період з 1 по 36 місяць користування кредитом від суми кредиту, а довідкою про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, визначена сума, що підлягає сплаті за обслуговування рахунку у розмірі 745 грн 50 коп. щомісяця.

Вказані положення, на думку позивача, є несправедливими та суперечать вимогам законодавства, у зв'язку із чим просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

При цьому суд зазначив, що встановлена комісійна винагорода та положення про сплату за розрахунково-касове обслуговування не є платежами, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, а є платою за дії направлені на обслуговування рахунку позивача, які передбачені Умовами надання та обслуговування кредитних операцій за рахунком, а отже правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук