Справа № 466/3207/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/1772/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Ванівського О.М.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року задоволено частково позов Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Розточчя» до ОСОБА_3, третьої особи без самостійних вимог Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Розточчя» 1940,81 грн. (одну тисячу дев'ятсот сорок гривень вісімдесят одну копійку) заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги та 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок) витрат по оплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв'язку з спливом строку позовної давності.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вважають, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за постачання теплової енергії, оскільки ОСОБА_3 жодних договорів про надання послуг з централізованого теплопостачання за період з 2011-2014 рр. ні з позивачем, ні з ЛМКП «Львівтеплоенерго» не укладала та послуг з опалення в цей період не отримувала.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСББ «Розточчя» відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Районним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 13 травня 2010 року є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 та відповідно до протоколу №1 установчих зборів ОСББ «Розточчя» від 24 червня 2010 року є членом ОСББ «Розточчя».

У відповідності до умов Договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №4803/ІІІ, укладеного між ОСББ «Розточчя» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» 15 грудня 2010 року, нарахування за спожите централізоване опалення здійснюється на основі двоставкового тарифу, який складається з умовно-постійної складової тарифу та умовно-змінної тарифу та споживач, незалежно від кількості тепла, поданого протягом опалювального періоду в квартиру, оплачує умовно-постійну складову в сталому розмірі. Відповідно до цього за приєднане теплове навантаження (умовно-постійну складову) необхідно сплачувати усім споживачам теплової енергії щомісячно протягом року.

Закон України «Про житлово комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають в сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їх виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг.

Разом з тим ст.4 Закону України «Про житлово комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово комунальних послуг.

За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі ст.13 даного Закону України залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення житлового будинку №168 по вул. Розточчя в м. Львові від мереж центрального теплопостачання та ненадання йому послуг з постачання тепла.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила) послуги повинні відповідати: з централізованого постачання холодної та гарячої води вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води; з централізованого опалення нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови утеплення їх споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Такий обов'язок несе споживач теплової енергії також за вимогами п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За нормами ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п.12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (обєму) квартири (будинку садибного типу).

Згідно Правил розрахунків двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000р. №191, рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування (п.1.2 Правил); двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії (п.1.4 Правил); приєднане теплове навантаження визначається технічними умовами на приєднання споживача та обумовлюються договором між теплопостачальною організацією та споживачем про використання теплової енергії та гарячої води, а кількість спожитої теплової енергії обчислюється теплолічильником або при його відсутності за розрахунком згідно з Правилами користування тепловою енергією.

Оскільки в м. Львові у період, за який виникла заборгованість, діяв двоставковий тариф на опалення, розрахований ЛМКП «Львівтеплоенерго» згідно Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №191 від 08.09.2000р., а також затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1433 від 29.12.2008р. «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008р. №930, то колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку щодо підставності позовних вимог та часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Тому, відсутність письмового договору між сторонами не є підставою для звільнення відповідача від оплати послуг з постачання теплової енергії, а доводи апеляційної скарги у цій частині, на думку колегії суддів, є неспроможними.

Колегія суддів вважає, що твердження апелянта про те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: