У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПриватБанк", ОСОБА_3 про визнання припиненим договору поруки б/н від 29.07.2008 року, укладеним між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказує, що зі змісту п.8.1.2. кредитного договору вбачається юридичний факт, з настанням якого сторони кредитного договору пов'язували виникнення обов'язку боржника щодо повернення всієї суми боргу, а саме допущення 120 днів прострочення по сплаті будь-якої зі складових щомісячного платежу в розмірі 788, 29 доларів США (тіло, проценти, щомісячна винагорода за резервування коштів, комісія).

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту, починаючи з 20.07.2009 року мало місце нарахування пені, яка з вказаного часу нараховувалася у всі наступні платіжні періоди, що свідчить про факт допущення позичальником порушення графіку платежів в частині розміру щомісячних внесків.

Вважає, що у відповідності до п. 8.1.2. кредитного договору, строк повернення кредиту настав 31.10.2009 року.

Приймаючи до уваги, що п.12 договору поруки встановлено 5-річний строк припинення дії договору поруки з моменту настання терміну повернення кредиту, який повинен обраховуватися з 1 листопада 2009 року, банк мав право вимоги до поручителя лише до 1 листопада 2014 року, однак вимога про повернення кредиту була направлена поручителю лише 7 квітня 2015 року, а відтак - договір поруки є припиненим.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про

задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив з того, що на момент пред'явлення позову до поручителя про стягнення заборгованості порука не припинилася. Також, суд прийшов до висновку про безпідставність тверджень позивача про зміну зобов'язань без його згоди.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 29.07.2008 року між ЗАТ КБ "Приват Банк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №ROWWGA, за яким останній отримав кредит у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 41 723,05 доларів США на строк по 29.07.2018 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ КБ "Приват Банк" (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_1 укладений договір поруки, за умовами якого сторони погодили, що поручитель і боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Пунктом 12 Договору поруки встановлено строк її припинення - після закінчення п'яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Разом з тим, 7.04.2015 року банк направив позичальнику ОСОБА_3 і поручителю ОСОБА_1 письмові вимоги №30.1.0.0/2-548 від 28.03.2015 року про погашення простроченої заборгованості і в цьому ж місяці звернувся із позовом до них про солідарне стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 37 288,31 доларів США, що за курсом 23,28грн. за 1 долар відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.03.2015 року складає 868 071,89 грн.

За таких обставин, пред'явивши в квітні 2015року до позичальника вимогу про дострокове повернення кредиту, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і саме з цього часу відраховується, встановлений п.12 договору поруки п'ятирічний термін для припинення поруки, який не сплив на момент звернення до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості із позичальника та поручителя.

Із розрахунку заборгованості, що міститься на а.с.14 та на який покликається позивач вбачається, що на існуючу у ОСОБА_3 з 20 травня по 20 липня 2009року прострочену заборгованість по тілу кредиту нараховувалась пеня, які були погашені в липні 2009року.

Таким чином відсутнє порушення термінів оплати кредиту на 120 календарних днів, тому доводи скарги про зміну з 31.10.2009року строку повернення кредиту суперечать умовам п.8.1.2 кредитного договору та є наслідком неправильного відліку стороною п'ятирічного строку дії поруки.

Безпідставними є твердження позивача щодо зміни зобов'язань без його згоди, які призвели до збільшення обсягу його відповідальності, оскільки після укладення кредитного договору, жодних угод між позичальником та кредитором, якими змінено зобов'язання та, які потребують згоди поручителя не укладалось.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,315,317,319, 323-325 ЦПК, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Малько О.С

Шимків С.С.