Справа 489/102210/13-ц
Провадження № 22 -ц/784/1445/16 Головуючий у 1-й інстанції Губницький Д.Г.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

9 червня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Козаченка В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на рішення

Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до ОСОБА_2 про стягнення за договором № NKXRR411120157 від 26 серпня 2009 року 2764 грн. кредиту, 0,72 грн. процентів за користування кредитом, 24632 грн. 25 коп. пені, та штрафу, 500 грн. фіксованої частини та 1369 грн. 85 коп. його процентної складової.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк зазначав, що надав ОСОБА_2 2766 грн. кредиту під 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з умовою повернення кредиту до 26 грудня 2009 року. Сторони визначили порядок погашення заборгованості рівними частинами по 691 грн. 68 коп. в період з 21 по 25 число місяця. Угоду оформлено заявою позичальника, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі - Умови), а також тарифами, складають кредитний договір.

Відповідач умов договору не виконав, у зв'язку з чим, повинен сплатити нараховану йому на 22 серпня 2013 року заборгованість в межах збільшеного строку позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та

вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) ( ст. 630 ЦК України).

Поряд з визначенням у вказаній нормі поняттям «строк дії договору», у ст. 631 ЦК України передбачено таке поняття як «строк (термін) виконання зобов'язання».

Невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк, є одним із видів порушення зобов'язання, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Дійшовши висновку, що позивач пропустив трирічний строк позовної давності для пред'явлення позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитом, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог в частині основного зобов'язання та пені. Також є правильними висновки суду про подвійну відповідальність позичальника за вимогами Банку в частині стягнення неустойки.

Доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду.

Так, Банк, звертаючись до суду з позовною заявою, виходив з положень заяви, Умов та стягнення нарахованої ним заборгованості в межах п'ятирічного строку позовної давності, як це зазначено в п.5.5 Умов.

Однак, збільшена позовна давність не може бути застосована.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом, а саме ст.1055 ЦК України встановлена форма кредитного договору. Він укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно ч. 1 ст. 259 ЦК України, договір про збільшену позовну давність укладається в письмовій формі.

В заяві відповідача, як було вказано вище, зазначено, що він ознайомлений з Умовами, Тарифами банку (Тарифи) та своїм підписом підтверджує, що йому надана інформація щодо угоди, а також, те, що він згоден, що заява разом з Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Проте, в заяві не було зазначено про збільшену позовну давність.

Надані суду Умови стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком. Вони не містять підпису відповідача, і не мають жодної індетифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника. В свою чергу, в заяві позичальника Банком не зазначено, що неврегульовані в заяві питання регулюються вказаними Умовами. Не надано суду і Тарифів кредитування з відповідними умовами, які б достовірно свідчили про узгодження сторонами збільшеної позовної давності.

Таким чином, докази у справі не дають підстав вважати, що підписуючи заяву, відповідач розумів положення Умов щодо строків позовної давності.

Суд встановив, що відповідач не виконував своїх зобов'язань відносно щомісячного погашення заборгованості за вказаним договором, починаючи з вересня 2009 року. Відповідно до відкритого відповідачу рахунку, 26 жовтня 2010 року ОСОБА_2 сплачено 3 грн., з яких 1 грн. зарахована на погашення пені, а 2 грн. на погашення кредиту.

Між тим, відповідач спростовує погашення ним вказаної заборгованості, визнання її розміру та періоду нарахування.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що данні про рух коштів на згаданому рахунку, самі по собі не свідчать про визнання відповідачем суми боргу.

Разом з тим, вказані обставини не спростовують правильних по суті спору висновків суду. Навіть при визнанні відповідачем боргу згаданим платежем, позивач пропустив строк для пред'явлення позову до суду.

За викладеного, колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.Я.Мурлигіна

Судді: В.І. Козаченко

Л.М. Царюк