Справа № 2/489/6/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2016 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 завернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Позивачка посилалася на те, що 5 грудня 2012 року вона видала ОСОБА_3 довіреність на ведення її справ в судах та сплатила йому за послуги 90000 російських рублів, що складає еквівалент 24000 грн.. В січні 2012 року відповідач від її імені подав до Заводського районного суду м. Миколаєва позовну заяву про виселення її сина ОСОБА_2 із належної їй квартири АДРЕСА_1. Проте, в подальшому ОСОБА_3, вступивши у змову з дружиною її сина ОСОБА_4, використавши отриману від позивачки інформацію, представляв інтереси ОСОБА_4 в суді про позбавлення її, позивачки, права власності на зазначену квартиру. У зв'язку з цим вона відкликала видане відповідачу доручення та відмовилась від його послуг. Оскільки ОСОБА_3 у добровільному порядку не повернув отримані кошти, просила стягнути на свою користь з відповідача 24000 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн..

В подальшому позивачка збільшила свої позовні вимоги, просила стягнути з ФОП ОСОБА_3 32400 грн. та 100000 грн. моральної шкоди, а всього 132400 грн..

В судове засідання позивачка не зявилася. Про час і місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги уточненого позову підтримала, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_3, як до фізичної особи-підприємця, для надання їй юридичної допомоги щодо врегулювання спору з її сином ОСОБА_5.

У зв'язку з цим 5 грудня 2012 року ОСОБА_2 видала ОСОБА_3 довіреність на ведення справи в суді.

В матеріалах справи наявна копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 8 січня 2013 року, згідно якої ОСОБА_3 отримав від позивачки 90000 рублів.

Рішенням № 26 від 11 червня 2013 року дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури в Миколаївській області, ухваленим за результатами проведення перевірки заяви позивачки ОСОБА_2, встановлено, що адвокат ОСОБА_3 був представником ОСОБА_2, та в подальшому підготував позовну заяву від імені її сина ОСОБА_5 до ОСОБА_2. У звязку з чим ОСОБА_3 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження.

У звязку з тим, що дії відповідача не відповідали інтересам позивачки, договір про надання послуг було розірвано із ініціативи останньої.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України висновок експерта є одним із доказів.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2, відповідач в судовому засіданні посилався на те, що квитанцію до прибуткового касового ордеру № 7 від 8 січня 2013 року, на яку позивачка посилалася на підтвердження передачі йому 90000 руб., він не підписував, відтиск печатки на вказаній квитанції не ставив, гроші від ОСОБА_2 не отримував.

За клопотанням відповідача у справі було призначено судову почеркознавчу та судову технічну експертизи, проведення яких доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів № 1465/03 від 5 серпня 2015 року підпис від імені ОСОБА_3, розміщений у наданій на експертизу квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 8 січня 2013 року, виконано за допомогою пишучого приладу, заправленого пастою для кулькових ручок. Відтиск печатки ФОП ОСОБА_3, розташований у наданій на експертизу квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 8 січня 2013 року нанесений рельєфним кліше, виготовленим фото полімерним способом, та нанесений не печаткою ФОП ОСОБА_3, вільні та експериментальні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1466/02 від 21 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_3 у наданій на експертизу квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 8 січня 2013 року, розміщений в графі «Головний бухгалтер», виконаний не самим ОСОБА_3, а іншою особою. Цей підпис виконаний з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_3.

Інших доказів, які б спростовували ці висновки експертиз, суду не надано.

Враховуючи, що позивачка не надала до суду інших доказів, які б підтверджували передачу нею відповідачеві відшукувану нею суму коштів, а видача ФОП ОСОБА_3 квитанції на суму 90000 руб. спростовується висновками експертизи, суд вважає, що позов ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволенню не підлягає.

Крім того, що стосується вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, статтею 611 ЦК України визначено, що правові наслідки у вигляді відшкодування моральної шкоди настають у випадку їх встановлення законом або договором, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідальність виконавця за договором про надання послуг встановлена ст. 906 ЦК України, яка не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст..ст. 86, 88, п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України питання про стягнення судових витрат, зокрема, витрат на проведення судової експертизи, вирішується судом, що ухвалив рішення у справі, в якій вони були понесені.

Таким чином, відповідно зі ст.88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати, понесені ним на проведення судових експертиз в розмірі 6590 грн. 88 коп..

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача та стягнення грошових коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 витрати, повязані з проведенням судових експертиз в розмірі 6590 грн. 88 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська