АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1961/16 Доповідач Семиженко Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Прокопчук Л.П.,

секретар Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 24 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі кредитного договору № 201006 від 22 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ЕнергоБанк» та ОСОБА_2 відповідачка отримала кредит у розмірі 268565,45 гривні під 26 % річних на строк до 22 вересня 2015 року, свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у позові поставлено питання про стягнення з неї на користь позивача кредитної заборгованості станом на 10 листопада 2015 року у розмірі 95879,70 гривні, яка складається з 53676,26 гривні простроченої заборгованості за договором, 19723,51 гривні простроченої заборгованості за процентами, 22479,93 гривні пені.

Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 24 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ЕнергоБанк» 95879,70 гривні в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 201006 від 22 вересня 2010 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, в обґрунтування скарги покликалася на те, що судом першої інстанції не було враховано повернення нею суми кредиту у певні місяці з перевищенням щомісячної суми, вона не була належним чином повідомлена про судове засідання у справі, що позбавило її можливості подати заяву про застосування строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення пені в один рік.

У судове засідання при апеляційному розгляді справи сторони не з'явилися при належному повідомленні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ЕнергоБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 201006, за яким останній було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 268565,45 гривні під 26 % річних на строк до 22 вересня 2015 року, за розрахунком позивача, не спростованим іншою стороною, станом на 10 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором становить 95879,70 гривні з відповідними складовими.

Відповідачкою у справі не заперечується факту порушення нею умов кредитного договору, у справі було ухвалено заочне рішення, в апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про застосування строку позовної давності стосовно вимог про стягнення пені.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, у відповідності до яких за кредитним договором банк (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ч. 1 ст. 546, ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання, сплата неустойки є правовим наслідком порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За положеннями ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачена можливість проведення заочного розгляду справи лише у випадку неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними.

З матеріалів справи вбачається, що направлене на адресу відповідачки повідомлення про розгляд справи разом з матеріалами позову не було їй вручено та повернулося до суду з відміткою поштового працівника про те, що відповідачка за даною адресою не проживає, отже останню не можна вважати належним чином повідомленою про час та місце судового засідання у справі в розумінні положень ст. ст. 74-76 ЦПК України, за таких обставин відповідачка була позбавлена можливості реалізувати свої права у судовому засіданні, передбачені ст. ст. 27, 31 ЦПК України, у тому числі і права на подання заяви про застосування строку позовної давності.

Разом з тим заявлена до стягнення пеня розрахована позивачем в межах однорічного строку, що відповідає встановленому законом строку позовної давності стосовно таких вимог, за відсутністю факту порушення строку позовної давності позивачем відповідна заява відповідачки є необґрунтованою.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не містять посилання на норми права чи обставини у справі, які б могли бути підставою для її задоволення, скаргу слід відхилити, рішення у справі залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, на неї протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Прокопчук