У х в а л а

29 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л. І., Гуменюка В.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Старобільського районного суду Луганської області від 27 травня 2014 року, рішення Апеляційного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нежитлове приміщення,

в с т а н о в и л а:

Старобільський районний суд Луганської області рішенням від 27 травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив; визнав за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину зерносховища в будинку АДРЕСА_1

Апеляційний суд Луганської області 15 жовтня 2015 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила; рішення Апеляційного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року залишила без змін.

7 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 356, 364 Цивільного кодексу України та Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2012 року і 18 грудня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано зазначені норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 9 грудня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірне майно (відповідне зерносховище) - це пайовий фонд колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), а тому учасники КСП, які мають майнові сертифікати, є співвласниками цього майна, однак вони не були залучені до участі у справі; враховуючи, що позов заявлений до осіб, які не є учасниками КСП, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Разом з тим у судових рішеннях судів касаційної інстанції, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- у рішенні від 5 вересня 2012 року касаційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення основного позову про виділ частки майна в натурі та визнання за позивачами права спільної часткової власності на нього з огляду на те, що позивачам з майна колективного сільськогосподарського підприємства вже було виділено конкретне майно, яке останні мають намір використовувати у власній підприємницькій діяльності;

- у рішенні від 18 грудня 2013 року касаційний суд, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу майнових паїв та переведення прав і обов'язків покупця, виходив з того, що предметом договорів купівлі-продажу майнових паїв є майновий сертифікат як цінний папір, який є самостійним об'єктом цивільних правовідносин.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на нежитлове приміщення за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Луганської області від 15 жовтня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
В.І. Гуменюк
В.М. Сімоненко