Категорія 6 Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук B.C.

Суддів: Сопруна В.В., М.В. Матківської

при секретарі: Сніжко O.A.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення гаража, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2015 року, -

ВСТАНОВИЛА :

13.08.2015 року Вінницька міська рада звернулася до Вінницького міського суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця від 14.09.1988 року №268 інваліду Великої Вітчизняної Війни 2-ї групи ОСОБА_4 було надано дозвіл на утримання гаража в дворі будинку АДРЕСА_1, купленого ним у інваліда 2-ї групи ОСОБА_5 У 2000 р. ОСОБА_4 помер і гаражем стала користуватися його дружина - відповідач у справі ОСОБА_2

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.12.2007 р. №3290 (зі змінами) був затверджений договір «Про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)». Міське комунальне підприємство «Архітектурно-будівельний сервіс», на яке відповідно до затвердженого статуту, покладено завдання протидіяти самочинному встановленню нових тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) та впорядкуванню раніше встановлених гаражів на території міста, було уповноважене на укладення договорів з городянами.

02.11.2010 р. між МКП «АБС» та ОСОБА_2, як з вдовою інваліда Великої Вітчизняної Війни, було укладено договір на пільгових умовах за № І-601 на безоплатній основі про тимчасове використання гаража на території міста. Дію даного договору на 2011-2013 рр. продовжено додатковими угодами від 12.12.2011 р. №1-894, від 06.11.2012 р. №1-825 та від 30.07.2013 р. №1-777. Оплата послуг у зазначені роки не проводилось. Внесок до фонду «Соціально-економічний розвиток міста» при продовженні дії договору на 2011-2013 рр. становив по 350 грн. щорічно, які відповідачка не сплачувала.

Після 2013 р. між МКП «АБС» та ОСОБА_2 відсутні будь-які договірні відносини, оскільки термін дії договору закінчився 31.12.2013 р.

Предметом договору було тимчасове використання конструкції (гаража) на території міста. Прав на земельну ділянку при укладенні зазначеного договору ОСОБА_2 не набувала та не набула.

На протязі 2013-2015 рр. ОСОБА_2 неодноразово попереджалась про необхідність звільнення земельної ділянки шляхом знесення металевого гаража, але на ці попередження ОСОБА_2 не реагувала і при перевірці 09.07.2015 р. працівниками МКП «АБС» було встановлено, що ОСОБА_2, самовільно зайняту земельну ділянку, не звільнила.

Згідно інформації Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 11.06.2015 р., земельна ділянка, на якій розташована тимчасова металева конструкція (гараж) відноситься до земель територіальної громади міста.

Згідно рішення Вінницької міської ради №721 від 21.06.2004 р. «Про землеустрій м. Вінниці», землі, що знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під об`єктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, вважаються землями комунальної власності, якими розпоряджається територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради.

Вінницькою міською радою рішення про передачу ОСОБА_2 у власність або користування земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_2 не приймалося і остання використовує земельну ділянку самовільно, без правовстановлюючих документів, без відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування і без державної реєстрації.

Посилаючись на зазначені обставини та ст. 212 ЗК України, Вінницька міська рада просила суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_2 та привести її у придатний для використання стан за її рахунок шляхом знесення гаража, а також стягнути витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2015 року позов Вінницької міської ради задоволено. Вирішено: зобов'язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_2 та привести її у придатний для використання стан за її рахунок шляхом знесення тимчасової металевої конструкції (гаража), що позначена на схемі виготовленій міським комунальним підприємством «Архітектурно-будівельний сервіс» під №5; стягнути з ОСОБА_2 на користь міського комунального підприємства «Архітерно-будівельний сервіс» витрати зі сплати судового збору.

Дане рішення оскаржене відповідачем в апеляційному порядку через те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказані правові вимоги не були дотримані.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 14.09.1988 року № 268 інваліду Великої Вітчизняної Війни 2-ї групи ОСОБА_4 було надано дозвіл на утримання гаража в дворі будинку АДРЕСА_1, купленого ним у інваліда 2-ї групи ОСОБА_5 (а.с.6). ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер і гаражем стала користуватися його дружина, відповідач у справі - ОСОБА_2.( а/с 7).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.12.2007 року №3290 був затверджений договір «Про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)». Міське комунальне підприємство «Архітектурно-будівельний сервіс», на яке відповідно до затвердженого статуту, покладено завдання протидіяти самочинному встановленню нових тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) та впорядкуванню раніше встановлених гаражів на території міста, було уповноважене на укладення договорів з городянами.

На виконання вказаного рішення виконавчого комітету 02.11.2010 року між МКП «АБС» та ОСОБА_2, як з вдовою інваліда Великої Вітчизняної Війни, було укладено договір на пільгових умовах за № І-601 на безоплатній основі про тимчасове використання гаража на території міста. Дію даного договору на 2011-2013 рр. продовжено додатковими угодами від 12.12.2011 року за №1-894, від 06.11.2012 року за №1-825 та від 30.07.2013 року за №1-777 (а/с 8-12).

Оплата послуг у зазначені роки не проводилось. Внесок до фонду «Соціально-економічний розвиток міста» при продовженні дії договору на 2011-2013 рр. становив по 350 грн. щорічно, які відповідачка не сплачувала.

На час розгляду справи в суді між міським комунальним підприємством «АБС» та ОСОБА_2 договірні відносини закінчені.

На звернення МКП «АБС» до ОСОБА_2 на протязі 2014-2015 рр. про необхідність звільнення земельної ділянки шляхом знесення металевого гаража, остання не реагує.

Згідно інформації Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради від 11.06.2015 р., земельна ділянка, на якій розташована тимчасова металева конструкція (гараж) відноситься до земель територіальної громади міста (а/с 17).

Згідно рішення Вінницької міської ради №721 від 21.06.2004 р. «Про землеустрій м. Вінниці», землі, що знаходяться в межах адміністративно-територіальної одиниці м. Вінниці, за винятком земель, що перебувають під об`єктами загальнодержавної власності України, а також переданих і наданих у приватну власність, вважаються землями комунальної власності, якими розпоряджається територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради (а/с16).

За таких обставин, суд дійшов помилкового висновку про самовільне зайняття відповідачкою земельної ділянки біля будинку АДРЕСА_2, яка знаходиться під гаражем відповідачки та про задоволення позову з вказаних підстав.

Помилка полягає в наступному.

Позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку біля будинку АДРЕСА_2 та привести її у придатний для використання стан за її рахунок шляхом знесення гаража, посилаючись на вказані обставини та ст. 212 ЗК України.

Ст. 212 ЗК України вказує на те, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі.

У позовній заяві позивач вказав, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця від 14.09.1988 року №268 інваліду Великої Вітчизняної Війни 2-ї групи ОСОБА_4 (чоловіку відповідачки ОСОБА_2.) було надано дозвіл на утримання гаража в дворі будинку АДРЕСА_1, купленого ним у інваліда 2-ї групи ОСОБА_5 (а/с 3).

Дана обставина говорить про те, що спірну земельну ділянку ще у 1988 році з дозволу органу місцевого самоврядування зайняв ОСОБА_4

Далі, позивач вказав, що після смерті ОСОБА_4 у 2000 році, даним гаражем продовжувала користуватися його дружина ОСОБА_2 без правових підстав, оскільки право, яке було надане ОСОБА_4 на утримання гаража, не входило до складу спадщини.

Та незважаючи на це, 2 листопада 2010 року, міське комунальне підприємство «Архітектурно-будівельний сервіс», яке було підпорядковане Вінницькій міській раді, уклало з ОСОБА_2 договір № І-601/ІД-8917 про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів). (а/с 8).

Даний договір був додатком до рішення виконкому міської ради від 24.12.2007 року №3290, на яке посилався позивач у позовній заяві, вказуючи, що «рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.12.2007 року №3290 був затверджений договір «Про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів)». Міське комунальне підприємство «Архітектурно-будівельний сервіс», на яке відповідно до затвердженого статуту, покладено завдання протидіяти самочинному встановленню нових тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів) та впорядкуванню раніше встановлених гаражів на території міста, було уповноважене на укладення договорів з городянами.» (а/с3).

Таким чином, з 2010 року ОСОБА_2 на законній підставі, як вдова інваліда Великої Вітчизняної Війни, на пільговій основі, використовувала гараж по АДРЕСА_1.

Дія цього договору продовжувалася додатковими угодами : № І-894ІД 13388 від 12.12.2011; №І-825 ІД 16882 від 06.11.2012 року; №І-777 ІД 20123 від 30.07.2013 року (а/с 10-12).

Отже, і рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Вінниця від 14.09.1988 року № 268 про надання дозволу ОСОБА_4 на утримання гаража; і договір № І-601/ІД-8917 від 2 листопада 2010 року про використання встановлених тимчасових конструкцій для господарських потреб (гаражів), укладений між міським комунальним підприємством «Архітектурно-будівельний сервіс» та ОСОБА_2 та додаткові угоди до даного договору, свідчать про те, що в діях ОСОБА_2 відсутні елементи самовільного зайняття земельної ділянки, тому відсутні підстави для задоволення позову з заявлених підстав.

Щодо використання відповідачкою земельної ділянки по АДРЕСА_1 після 31.12.2013 року, оскільки додатковою угодою № І-777 ІД 20123 від 30.07.2013 року дію договору від 02.11.2010 року було продовжено лише до 31.12.2013 року, та не звільнення даної земельної ділянки відповідачкою після цього ж 31.12.2013 року на письмові вимоги позивача (а/с13, 15), то це інші обставини, які не говорять про самовільне зайняття земельної ділянки і за таких обставин можуть бути інші підстави для звільнення цієї землі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.2 ст. 31 ЦПК України вказує на те, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Як видно з матеріалів справи, позивач не змінював підстав позову, суд же неправильно оцінивши встановлені обставини, помилково задовольнив позов з даних підстав.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене за невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому, в силу ст.. 309 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.12.2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову Вінницької міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення гаража -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді/підписи/

З оригіналом вірно

суддя: В.С. Марчук