Справа № 442/6687/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2306/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» Юра М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Трускавецького відділення №1 ПАТ «Укрінбанк» про визнання прав вкладника за договором вкладу (депозиту) та повернення коштів, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі ПАТ «Укрінбанк») про визнання за нею права вкладника за заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-2343345 від 14.04.2015 року і за заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-1346479 від 06.05.2015 року, які нею було укладено з вказаним банком в особі начальника Трускавецького відділення №1 ПАТ «Укрінбанк» Губерської О.І., та про стягнення з відповідача вкладених депозитних коштів і відсотків.

На обґрунтування позову зазначила, що за договором банківського вкладу №10-2343345 від 14.04.2015 року нею було розміщено в цьому банку 40 000 Євро строком по 14.10.2015р. з процентною ставкою 9,5 % річних, а згідно банківського вкладу №10-1346479 від 06.05.2015 року розміщено 45 000 доларів США строком по15.09.2015р. з процентною ставкою 10% річних.

08 вересня 2015 року звернулась до банку із вимогами - заявами про дострокове повернення банківських вкладів, відповідно по Заявах-Договорах про розміщення банківських вкладів, однак у відповідь банк не лише не виконав обов'язки по поверненню вкладу та нарахованих за ним процентів, а відмовляючи листом від 10.09.2015 року вказав на те, що станом на 10.09.2015 року між ними не існує взаємовідносини з приводу зазначених вище договорів та взагалі депозитні вклади на її прізвище станом на 10.09.2015 року не відкривались. Тому вона змушена звернутися до суду .

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року вищезазначений позов задоволено.

Вказане рішення оскаржив відповідач - ПАТ «Український інноваційний банк». Вважає його незаконним і необґрунтованим, винесеним з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та таким, що прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що відповідно до ст.1059 ЦК України, п. 1.4 Положення №516, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції №174 не було дотримано письмової форми договору банківського вкладу, через відсутність в банку відкритих рахунків банківського вкладу на ім'я позивача та не внесено на них грошових коштів. Стверджує, що директор Трускавецького відділення відповідач Губерська О.І. не мала права на отримання грошових коштів та оформлення відповідних касових документів. Крім того зазначає, що позивачем не мотивовано, не підтверджено жодним належним доказом та розрахунком, стягнення відсотків з апелянта. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити (а.с. 98-105).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Юра М.А. на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам в повному обсязі.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК України, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В той же час, за змістом положень ст.15 ЦК України, право особи на захист свого цивільного права виникає у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до заяви - договору про розміщення банківського вкладу №10-2343345 в Євро від 14.04.2015 року та заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1346479 в дол. США від 06.05.2015 року, які було підписано позивачем ОСОБА_2, як вкладником, та представником банку Губерською О.І., позивачем було розміщено в цьому банку депозитні вклади: в розмірі 40 000 Євро терміном по 14.10.2015р. з процентною ставкою 9,5 % річних та в розмірі 45 000 дол. США терміном по 15.09.2015 року з процентною ставкою 10 % річних (а.с.7, 10).

На підтвердження факту прийняття банком від позивача готівки, останній надав суду квитанції №4553152 від 14.04.2015 року та № 5547667 від 06.05.2015 щодо здійснення касової операції , які містять найменування банку ПАТ «Укрінбанк», дату здійснення касової операції, підпис працівника банку, який прийняв готівку, а саме Губерської О.І. та відбиток печатки (а.с.8,11).

З матеріалів справи також вбачається, що відносно колишнього директора Трускавецького відділення ПАТ «Укрінбанк» Губерської О.І. ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру розслідувань за №0000469 від 31.08.2015 року за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а банк у відповідності до постанови слідчого СВ Трускавецького МВ ГУМВСУ у Львівській області залучений , як потерпілий (а.с.61,62-63).

Під час укладення вказаних договорів про розміщення банківських вкладів №10-2343345 від 14.04.2015 року та №10-1346479 від 06.05.2015 року Губерська О.І. перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Укрінбанк» і мала право на укладення таких договорів, що відповідачем фактично визнається.

Судом встановлено також, що на вимогу вкладника ОСОБА_2 від 08.09.2015 року про повернення вкладів за вказаними договорами з виплатою процентів (а.с.9, 12) банк відмовив у здійсненні таких виплат, вказуючи на те, що депозитні вклади на прізвище ОСОБА_2 не відкривалися.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У відповідності до п.2.9. глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні (далі Інструкція), затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 за №174 банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній 30 платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз змісту наданих позивачем квитанцій свідчить про те, що такі за своїми реквізитами повністю відповідають вимогам вказаної Інструкції, а тому в супереч твердження апелянта, є належним підтвердженням про внесення позивачем готівки на вклад згідно договорів №10-2343345 від 14.04.2015 року та №10-1346479 від 06.05.2015 року.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Така позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими в постановах ВСУ №6-20цс12 від 25.04.12р. та № 6-352цс16 від 06.04.16р.

Таким чином судова колегіє погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами склались договірні правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу та правомірно визнав за позивачем ОСОБА_2 права вкладника за вказаними договорами банківських вкладів.

У відповідності до положень ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до положень ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст.1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно п.3.3. глави 3 "Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)" Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами", за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За вимогами ст.525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухилення банку від повернення суми вкладів є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст.1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта (вкладника), гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися ними. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Стаття 1074 ЦК України не допускає обмежень прав клієнта (вкладника) щодо розпоряджання вкладами, що знаходяться на його рахунку. Такі обмеження права розпоряджання можливі лише за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Оскільки ПАТ «Укрінбанк» відмовлено вкладнику ОСОБА_2 в поверненні сум вкладів за договорами про розміщення банківських вкладів №10-2343345 від 14.04.2015 року та №10-1346479 від 06.05.2015 року та відсотків, суд дійшов обґрунтованого висновку що стягнення відповідних сум з відповідача на користь позивача.

При розрахунку відсотків які підлягали стягненню з відповідача на час звернення ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом, остання виходила з того, що за депозитним вкладом №10-2343345 від 14.04.2015 року в Євро відсотки становлять 1905 Євро 03 Євро цента, виходячи з розрахунку: 40 000 Євро х 9,5% (річних) : 365 (днів) х 183 (днів за період з часу укладення договору по день звернення до суду); за депозитним вкладом №10-1346479 від 06.05.2015 року в доларах США відсотки становлять 1984,81 доларах США, виходячи з розрахунку: 45000 долара США х 10 % (річних) : 365 (днів) х 161 (днів за період з часу укладення договору по день звернення до суду)

Суд першої інстанції фактично погодився з таким розрахунком позивача, відповідачем на спростування своїх розрахунків не наведено, а колегія суддів вважає, що такі розрахунки відповідають умовам договорів, положенням ст.1061 ЦК України та правовій позиції Верховного Суду Україні, висловленій в постанові ВСУ № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, відповідно до якої проценти по банківським вкладам за прострочений строк стягуються до дня фактичного повернення коштів вкладникам.

З огляду на викладене судова колегія вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додерженням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, та вважає, що підстави для с касування чи зміни вказаного рішення відсутні, оскільки таке укладено у відповідності до вимог ст.ст.213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.