Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/82/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.02.2016 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі головуючого судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Вимоги позову мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 на який відсутні зареєстровані належним чином правовстановлюючі документи.

Заповіту батько не залишив, а тому спадкування проводилось в порядку спадкування за законом.

Відповідно до довідки Оноцької сільської ради № 931 від 24.12.2015 року дворогосподарство, яке знаходиться в АДРЕСА_2 зареєстровано за гр.ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на підставі погосподарської книги № 12, особовий рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до довідки Оноцької сільської ради № 882 від 07.11.2015 року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою в АДРЕСА_3, а відповідно до довідки № 881 від 07.12.2015 року на день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, разом з ним проживали в АДРЕСА_1: його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_1, зять ОСОБА_5 та внук ОСОБА_6.

Таким чином, після смерті мого батька позивачка та її мати ОСОБА_4 в порядку 1 ст.549 ЦК України 1963 року прийняли спадщину по 1/2 частині кожна на вище вказаний житловий будинок, так як вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживали на час смерті спадкодавця і після його смерті в спадковому житловому будинку. Разом з тим, вони не оформили за собою спадкові права на даний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла моя мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини АДРЕСА_1 на яку мати за життя не оформила за собою спадкових прав.

В порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України позивачка - її донька ОСОБА_1 прийняла спадщину, так як на час її смерті постійно проживала з спадкодавцем в спадковому житловому будинку, що підтверджується довідками Оноцької сільської ради № 929, 930 від 24.12.2015 року, зареєстрована в даному будинку з 29.09.1981 року. Також позивачкою протягом шестимісячного строку було подано заяву в Виноградівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після померлої матері.

З наявними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але позивачці було надано письмову відповідь № 411/01-16 від 23.12.2015 року, якою повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, та повідомлено, що спадкоємець повинен представити правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в разі відсутності вказаних документів рекомендовано звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_1, в судовому засіданні заявлений позов підтримала та просила суд такий задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні вимоги заявлено до нього позову визнав повністю та не заперечив проти задоволення такого.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємов"язку, суд приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до норм ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер батько позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в АДРЕСА_1 на який відсутні зареєстровані належним чином правовстановлюючі документи.

Заповіту батько не залишив, а тому спадкування проводилось в порядку спадкування за законом.

Відповідно до довідки Оноцької сільської ради № 931 від 24.12.2015 року дворогосподарство, яке знаходиться в АДРЕСА_2 зареєстровано за гр.ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на підставі погосподарської книги № 12, особовий рахунок № НОМЕР_2.

Відповідно до довідки Оноцької сільської ради № 882 від 07.11.2015 року ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою в АДРЕСА_3, а відповідно до довідки № 881 від 07.12.2015 року на день смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, разом з ним проживали в АДРЕСА_1: його дружина ОСОБА_4, дочка ОСОБА_1, зять ОСОБА_5 та внук ОСОБА_6.

Таким чином, після смерті мого батька позивачка та її мати ОСОБА_4 в порядку 1 ст.549 ЦК України 1963 року прийняли спадщину по 1/2 частині кожна на вище вказаний житловий будинок, так як вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживали на час смерті спадкодавця і після його смерті в спадковому житловому будинку. Разом з тим, вони не оформили за собою спадкові права на даний житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла моя мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з 1/2 частини АДРЕСА_1 на яку мати за життя не оформила за собою спадкових прав.

В порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України позивачка - її донька ОСОБА_1 прийняла спадщину, так як на час її смерті постійно проживала з спадкодавцем в спадковому житловому будинку, що підтверджується довідками Оноцької сільської ради № 929, 930 від 24.12.2015 року, зареєстрована в даному будинку з 29.09.1981 року. Також позивачкою протягом шестимісячного строку було подано заяву в Виноградівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини після померлої матері.

Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 487 від 23.10.2015 року житловий будинок з надвірними будівлями в с.Онок по АДРЕСА_1 завершений та його вартість станом на жовтень 2015 року становить 186 400 грн., на підставі довідки Оноцької сільської ради № 757 від 01.10.2015 року даний житловий будинок рахується за ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року на даний житловий будинок правовстановлюючих документів не оформлено. Спадковий житловий будинок згідно даних технічного паспорту побудований в 1974 році.

З наявними документами позивачка звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але позивачці було надано письмову відповідь № 411/01-16 від 23.12.2015 року, якою повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 року, немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючого документу щодо належності майна спадкодавцеві, та повідомлено, що спадкоємець повинен представити правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрованим в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і в разі відсутності вказаних документів рекомендовано звернутися до суду.

Відповідачем по справі є брат позивачки-відповідач ОСОБА_2, мешканець АДРЕСА_4, який спадщину після сметрі батьків не приймав і не претендує на неї, інших спадкоємців немає.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст.549 ЦК України 1963р. спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.1260 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України 2003 року спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до ч.3 ст.З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до роз'яснень про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, Вищий спеціалізований суд, листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

За таких обставин та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок позивачка змушена звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - житловий будинок в АДРЕСА_1

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст. 10, 27, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.16, 392 ЦК України, ст. 124 Конституції України,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок, загальною площею 126,7 кв.метрів, в тому числі житловою площею 69,9 кв.метрів з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Закарпатської області протягом 10-ти днів з дня його винесення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта