№ 201/3031/15-ц
провадження 6/201/455/2016
УХВАЛА

15 грудня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських депозитних вкладів, коштів по договорам та витрат, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських депозитних вкладів, коштів по договорам та витрат, фактично про захист прав споживача, позовні вимоги змінювалися і уточнювалися.

Рішення Жовтневого районного суду с. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа розглядалася різними судами неодноразово виносилися різні судові рішення.

Останнім рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року виправлено описки в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Жовтневого ВДВС ДМУЮ з заявою про звернення до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду по справі, в звязку з чим Жовтневим ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області 07 грудня 2016 року було подано вище вказану заяву, в якій поросить суд розглянути заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про відстрочку виконання рішення суду по цій справі, оскільки існують виняткові обставини, які ускладнюють виконання вимог вище зазначеного виконавчого документа, а саме: політична криза, воєнні події на сході України та окупація АРК Крим, що призвели до відтоку коштів розмішених на рахунках фізичних та юридичних осіб відкритих в банку, а тому з метою збереження ліквідності банку та можливістю погашення заборгованості по кредитам банк був змушений звернутися до НБУ для отримання рефінансування, крім того у зведеному виконавчому провадженні щодо цього боржника є судові рішення по іншим виконавчим документи, якими встановлено існування вищезазначених обставин, за наявності яких, думку суду, вчасне виконання рішення може завдати шкоди правам та інтересам боржника.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, в своїй заяві заявник просив вказану заяву розглядати без участі державного виконавця та участі представника заявника, а тому суд вважає можливим розглядати питання про відстрочку виконання рішення суду за відсутності цих осіб.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 382 КК України «Невиконання судового рішення передбачено, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, а ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року виправлено описки в рішенні апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 липня 2016 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 року залишено без змін.

Частиною 2 статті 368 ЦПК України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2016 рокуу встановленому законом порядку набрали законної сили та за заявою стягувача по справі був виданий виконавчий лист, який останнім був предявлений до примусового виконання до державної виконавчої служби та державним виконавцем відкрито виконавче провадження та проводяться виконавчі дії і на даний час рішення в добровільному порядку не виконано.

В судовому засіданні також було встановлено, що виняткових обставин, що утруднюють виконання рішення та ведуть до зміни порядку і способу виконання рішення, хвороби боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо немає, жодних доказів на підтвердження заяви суду не надано, обставин, що давали б суду можливість такої зміни заявник не вказав. На даний момент вказане рішення суду знаходиться на виконанні і підлягає виконанню. Крім того слід зазначити, що звернення заявника до суду з зазначеною заявою чинять перешкоди належному виконанню рішення суду та цим можуть бути порушені законні права та інтереси стягувача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що ця заява не обґрунтована та такою, що не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявипро відстрочку виконання рішення суду, оскільки відсутні обставини, що утруднюють виконання рішення, та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 210, 293, 373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківських депозитних вкладів, коштів по договорам та витрат відмовити.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя