АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 671/1331/15-ц
Провадження № 22-ц/792/448/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Ярмолюка О.І.,

суддів Грох Л.М., Юзюка О.М., при секретарі Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2015 року,

встановила:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначило, що 11 травня 2006 року сторони уклали кредитний договір № ТЕР0GK00520005, за умовами якого позивач надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 20681 долар США на строк до 10 травня 2021 року під 12% річних. Відповідач зобов'язався повернути банку кредит і сплатити йому проценти за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими цим договором. ОСОБА_2 не виконав обов'язків за кредитним договором, унаслідок чого станом на 5 листопада 2015 року виникла заборгованість у розмірі 16859 доларів 85 центів США, яка складається з 16641 долару 63 центів США неповернутого кредиту та 218 доларів 22 центів США процентів.

За таких обставин ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача на свою користь 16859 доларів 85 центів США заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2015 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що за рішенням суду від 19 травня 2009 року розірвано кредитний договір між сторонами та звернено стягнення на предмет іпотеки, отже, правовідносини сторін припинилися і позов банку є безпідставним.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з цих обставин зроблено ним неправильно. Також суд не застосував закон (ст. 599 ЦК України), який підлягав застосуванню, та неправильно витлумачив норми ст. 653 ЦК України.

У зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 88 ЦПК України має бути змінений розподіл судових витрат.

Встановлено, що 11 травня 2006 року закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 уклали кредитний договір № ТЕР0GK00520005, за умовами якого банк надав останньому кредит для придбання та страхування житла в сумі 23362 долара США на строк до 10 травня 2021 року під 12% річних.

На прострочену заборгованість проценти мали нараховуватись у розмірі 30,24% на рік.

ОСОБА_2 зобов'язався погашати заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, винагороді та комісії, щомісячними платежами в сумі 264 долари США у період з 11 до 16 числа кожного місяця. При цьому банк вправі був вимагати дострокового виконання позичальником усіх зобов'язань за кредитним договором у разі порушення останнім його умов.

В забезпечення виконання своїх обов'язків за кредитним договором ОСОБА_2 передав позивачеві в іпотеку квартиру № 53, по вул. Починка, 5/2, в м. Волочиську, Хмельницької області.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2009 року, яке набрало законної сили 1 червня 2009 року, розірвано кредитний договір № ТЕР0GK00520005 від 11 травня 2006 року та звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором у розмірі 132303 грн. 40 коп.

ОСОБА_2 не виконав зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 1 червня 2009 року заборгованість склала 16859 доларів 85 центів США, з яких 16641 долар 63 центи США - неповернутий кредит і 218 доларів 22 цента США - процентів.

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як передбачено ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із положень ч. 2 ст. 651 ЦК України слідує, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що припинення зобов'язання можливе за умови його виконання, проведеного належним чином, і наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносини сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, тобто, не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання.

Даний висновок відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 9 вересня 2014 року (справа № 3-71гс14), від 9 вересня 2015 року (справа № 6-939цс15) і від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15), яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, а рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2009 року не виконано та предмет іпотеки не реалізовано.

Отже, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати стягнення з ОСОБА_2 всієї суми кредиту та процентів, нарахованих банком до моменту розірвання кредитного договору (1 червня 2009 року). Розмір цієї заборгованості склав 16859 доларів 85 центів США (16641,63+218,22).

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є безпідставним.

На думку апеляційного суду, даний позов підлягає задоволенню, тому з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід присудити понесені позивачем судові витрати.

Заява ОСОБА_2 про застосування позовної давності не може бути розглянута апеляційним судом, оскільки всупереч ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України відповідач зробив цю заяву в суді апеляційної інстанції та вона не була предметом розгляду в суді першої інстанції (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-780цс15; постанова від 30 вересня 2015 року).

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 4 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 16859 доларів 85 центів США заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 3654 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Намистюк В.П.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 27