ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7498/15-ц
Провадження № 2/362/397/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Орда О.О.,

при секретарі: Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11.10.2006 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого банком відповідачу передано кредитну картку зі строком дії до 10.09 з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500 грн . Свої вимоги обгрунтовує тим, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом. Основними вимогами банку за кредитним договором банку до боржника згідно ст. 1054 ЦК України є повернення кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Згідно умов кредитного договору розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже датою 10.09. визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по кредиту в розмірі та строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості а не кінцевий термін виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором б/н від 11.10.2006 року та припинення зобовязань в цілому. Отримані позичальником кошти до теперішнього часу не повернуті , кредитний договір не є розірваним чи припиненим, отже банк просить стягнути суму заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість в межах строку позовної давності за період з 30.09.2012 року по 30.09.2015 року в сумі 14 216 грн

В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2015 року, яке набрало законної сили в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1Б про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 11.10.2006 року відмовлено, в звязку зі спливом строку позовної давності. Серед цих вимог було також стягнення заборгованості по процентам за період з 30.09.2012 року по 31.03.2015 року в сумі 11780,56 грн. Щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 2435,98 грн. то згідно ст. 266 ЦК України зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги, отже підстав для стягнення заборгованості по процентам за період з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 2435,98 грн також не має а отже просив в позові відмовити.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.10.2006 року між сторонами було укладено договір № б/н, відповідно до якого, відповідач отримав кредит від позивача у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності. Рішення набрало законної сили.

Вищезазначеним рішенням встановлено що «11 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1Б укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1Б було надано кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на один рік. «Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2015 року за ОСОБА_1Б наявна заборгованість в розмірі 41 170, 66 гривень в тому числі: заборгованість за кредитом 6 655 68 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом -32078,28 грн, штраф (фіксована частина) -500 грн, штраф (процентна складова) -1936, 70 грн.»

«Приймаючи до уваги, те що відповідач проти позову заперечував у звязку з пропущенням позивачем строку позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення відповідачем обовязків перед кредитором за виконання кредитного договору 30 червня 2011 року, а звернувся до суду лише в травні 2015 року строк позовної давності сплинув та враховуючи що позивачем не наведено достатніх доказів поважних причин пропущення строку позовної давності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити»

Частиною 3 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже враховуючи наявність рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2015 року, яке набрало законної сили, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» в тому числі і стягненні заборгованості за відсотками за період з 30.09.2012 року по 31.03.2015 року відмовлено, в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками за період з 30.09.2012 року по 31.03.2015 слід відмовити.

Щодо стягнення заборгованості за відсотками за період з 01.04.2012 року по 30.09.2015 року в розмірі 2435, 98 грн, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ч 3 та ч 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки згідно рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, яке набрало законної сили у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1Б в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11 жовтня 2006 року відмовлено, отже вимоги стягнення заборгованості за відсотками за період з 01.04.2012 року по 30.09.2015 року в розмірі 2435, 98 грн, також не підлягають задоволенню, оскільки позивач пропустив строк позовної давності, а відповідач заявив про застосування наслідків спливу такого строку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61,79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 256, ст.258, ч. 1 ст.261, ч. 1 ст.264, ч. 4 ст.267,ст. 526, 530, 611, 625,1054 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Орда О.О.