Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1742/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Гонтаренко Т. М.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

16.09.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 червня 2016 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ПАТ "Акцент-Банк"(А-Банк) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 борг за кредитним договором, що станом на 02 лютого 2016 року складає 19432 грн. 80 коп. Посилався на те, що між ними був укладений договір № A37KRP53410065 від 13 березня 2012 року про надання кредиту в сумі 4999 грн. 64 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору відповідач кредит не погашає, внаслідок чого виникла заборгованість 19432 грн. 80 коп. з яких: 4999 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; 3 грн. 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1499 грн. 88 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11528 грн. 35 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 901 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова).

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області 08 червня 2016 року ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

ПАТ "Акцент-Банк" не погодився з рішенням суду і подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про його скасування з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового рішення про задоволення позову. Зазаначає, що судом безпідставно зроблено висновок про сплив позовної давності, неповно досліджено обставини, що мають значення для справи, не дано належної оцінки наданим доказам, висновки суперечать дійсним обставинам та вимогам закону.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги і просив врахувати наданий ним розрахунок заборгованості з урахуванням загальної та спеціальної позовної давності, стягнути на користь банка заборгованість в межах строків позовної давності в сумі 8688,32 грн.

Відповідач та його представник до апеляційного суду не з'явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, направили письмове заперечення проти доводів апеляційної скарги, в якому вказують про відсутність договірних відносин з позивачем, проте згодні з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що прийшов до переконання, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі та договорі. При цьому також зазначив, що прострочена заборгованість за кредитом у відповідача виникла у березні 2012 року і з того часу у позивача виникло право на звернення до суду з позовом. На час звернення банку до суду, 17 лютого 2016 року, минуло більш ніж три роки, тому суд вважав, що позов подано за межами позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 13 березня 2012 року між ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № A37KRP53410065, що підтверджується анкетою-заявою від імені ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, заявою позичальника № A37KRP53410065, довідкою про умови кредитування, графіком погашення кредиту, рахунком та товарним чеком, наданими банком і дослідженими судом першої інстанції ( а.с. 67-73).

За умовами кредитного договору, що містяться у заяві, підписаній від імені ОСОБА_2, останньому надається кредит в сумі 4999 грн. 65 коп. строком на 12 місяців до 12 березня 2013 року з відсотковою ставкою 0,12 % річних, зі сплатою єдиноразової винагороди та щомісячної комісії, для оплати за придбаний товар (а.с.70).

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не встановив строк повернення кредитних коштів, помилково рахував строк позовної давності з моменту одержання кредиту і не звернув уваги на те, що за умовами договору строк кредиту встановлено один рік до 12 березня 2013 року, при цьому заборгованість вважається простроченою, починаючи з 211 дня порушення.

Встановлення зазначених обставин є важливим для застосування правил ЦК України про позовну давність.

Крім того, строк погашення процентів та комісії, як зазначено вище, визначено щомісячними платежами.

Висновки суду першої інстанції щодо підстав відмови у задоволенні позову є суперечливими за своїм змістом. Так, з одного боку суд зазначає, що вимоги ПАТ"Акцент-Банк" не грунтуються на законі чи договорі, ставлячи під сумнів факт укладання кредитного договору з відповідачем на зазначених банком умовах. З іншого боку, суд зазначив, що до вимог банку про стягнення всієї кредитної заборгованості, в тому числі відсотків, комісії, неустойки сплинула позовна давність.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для обох сторін справи.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідач та його представник заперечував факт укладання кредитного договору № A37KRP53410065 від 13 березня 2012 року між ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_2, в той же час з вимогами про його недійсність до суду не звертався та не надав відповідних доказів на спростування доводів позивача щодо укладення кредитного договору у передбаченій законом письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України заперечення відповідачем факту надання заяви, необхідних документів та одержання кредиту не є безумовним доказом того, що не підписував кредитний договір та не отримував кредит.

Крім того, відповідач не оспорює вказаного договору та не порушує питання про визнання його недійсним з тих підстав, що він його не підписував.

У той же час, ухвалюючи рішення про відмову у позові з підстав безпідставності і недоведеності, на порушення приписів ст. 214 ЦПК України суд не звернув уваги на те, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України саме на відповідача покладено обов'язок доведення того факту, що він не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред'явлено позов.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про необгрунтованість вимог про стягнення заборгованості на підставі умов кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Підстави припинення зобов'язання передбачені приписами ст. ст. 599, 601, 604, 609 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

На підставі п. п. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Безпідставним є висновок суду про те, що прострочена заборгованість за кредитом у відповідача виникла у березні 2012 року і на час звернення позивача до суду сплинув строк позовної давності для вимоги про стягнення кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції, вказуючи про сплив позовної давності, не звернув уваги, що у зобов'язаннях, в яких строк виконання визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Відповідно до наданого ПАТ "Акцент-Банк" розрахунку заборгованість відповідача, станом на 02 лютого 2016 року складала 19432 грн. 80 коп., з яких: 4999 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом; 3 грн. 36 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1499 грн. 88 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11528 грн. 35 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 901 грн. 56 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.4).

Згідно детального розрахунку, проведеного позивачем з урахуванням вимог закону щодо загальної та спеціальної позовної давності, заборгованість за кредитом в межах позовної давності складає 8688 грн. 32 коп., та складається із: заборгованості за кредитом - 4 999 грн. 65 коп. (строк виконання настав 12 березня 2013 року), заборгованості за відсотками - 3 грн. 36 коп., заборгованості за комісією -124 грн. 99 коп. (нарахованою на 11 березня 2013 року), заборгованості по пені за один рік до пред'явлення позову - 3 560 грн. 32 коп. (а.с.123).

Колегія суддів вважає, що порушення судом при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179, 212-214 ЦПК України) унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим і в силу вимог ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 8688 грн. 32 коп. кредитної заборгованості відповідно до наданого банком уточненого розрахунку з урахуванням встановленої законом спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Своїх розрахунків розміру заборгованості на спростування вимог позивача відповідач не надав, тому підстав для висновку про виконання ним зобов'язань за кредитним договором колегія суддів не вбачає.

В зв'язку з ухваленням нового рішення про часткове задоволенням позову відповідно до ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 868 грн. 83 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08 червня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість в сумі 8 688 грн. 32 коп., що складається з: заборгованості за кредитом - 4 999 грн. 65 коп., заборгованості за відсотками - 3 грн. 36 коп., заборгованості за комісією -124 грн. 99 коп., заборгованості по пені - 3 560 грн. 32 коп. та 868 грн. 83 коп. у відшкодування судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: