Справа № 377/355/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/4778/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 12.09.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Коцюрби О.П. із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначино такі способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1:

періодичні побачення з дитиною у вихідні, святкові та неробочі дні за графіком: перша і третя суботи та неділі кожного місяця, у святкові та неробочі дні, які не співпадають з вихідними через один святковий та неробочий день, а в інші дні за згодою матері дитини;

в період відпустки батька систематичні побачення з дитиною без обмеження в часі;

можливість відвідування з відома матері під час побачень з дитиною дитячих, спортивних, розважальних закладів, закладів культури, місця проживання ( перебування ) батька, в тому числі за межами м. Славутича Київської області, а в інший час за згодою матері дитини.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування зазначеного рішення суд першої інстанції зазначив, що обоє батьків працевлаштовані на постійну роботу, дбають про дитину, беруть активну участь у вихованні дитини, яка виявляє прихильність до кожного з них.

Однак, суд не погоджується з необхідністю попередньої домовленості батька з матірю на побачення з дитиною, оскільки між батьками існують спірні відносини, які вирішуються судом шляхом встановлення правовідношення, реалізація якого має здійснюватись незалежно від іншої сторони відповідно до рішення суду.

Що стосується попередньої домовленості батька з дитиною про побачення, то вона презюмується, ґрунтується на засадах розумності, ці права батька і дитини є взаємними і не можуть здійснюватись проти волі дитини.

Разом з тим, суд вважає правильним обумовити перебування дитини з батьком під час побачень за межами населеного пункту місця проживання дитини обізнаністю матері про місце перебування дитини з метою забезпечення її права знати про місце перебування дитини, що не обмежує права батька на участь у вихованні дитини.

В частині заявленої вимоги батька про зобовязання матері узгоджувати з ним місце проживання дитини, способи її виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини, суд вважає позов необґрунтованим і безпідставним, оскільки жодних доказів порушення прав батька або дитини в процесі її виховання з боку матері суду не надано всупереч передбаченому ч. 1 ст. 60 ЦПК України обовязку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім того, застосований позивачем спосіб захисту свого оспорюваного права у цій частині суперечить способам судового захисту, передбаченим частиною другої статті 18 СК України.

Так, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки і піклування або судом.

Вбачається, що заявлена позовна вимога про зобовязання матері узгоджувати з батьком місце проживання дитини, способи її виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини, є не передбаченою законом формою безпосереднього контролю одного з батьків, який проживає окремо від дитини, за вихованням дитини другим з батьків, з ким проживає дитина, на застосування якої він права не має.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким встановити можливість побачень з дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у вихідні, святкові та неробочі дні, а також у період його відпустки без обмежень у часі, відвідувати в цей час з дитиною дитячі, спортивні, розважальні заклади, заклади культури, розміщені поза межами м. Славутича, а також можливість у вказаний період перебування дитини за місцем його проживання, в інші дні за згодою матері; зобовязати відповідачку узгоджувати з ним місце проживання, умови проживання дитини, методи виховання, навчальний процес, проведення вільного від навчання часу та інші питання, що стосуються життя дитини.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони з 15 вересня 2007 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 01 березня 2016 року, що набрало законної сили ( а.с. 6 ).

Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю, а батько приймає активну участь у його вихованні і утриманні ( а.с. 5, 6 ).

12 травня 2016 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Славутицької міської ради на якому розглядалась заява ОСОБА_2 щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який разом з матірю ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 7 ).

За результатами обговорення комісією ухвалено рішення: батькам бездоганно виконувати законодавство з питань дитинства, а саме: ст.ст. 141, 150, 157, 158, 159 СК України; батьку надати акт обстеження житлово-побутових умов; батькам дитини продовжити діалог щодо вирішення питання визначення способу участі батька у вихованні дитини за взаємною згодою, знаходити порозуміння, не принижувати одне одного, не нехтувати інтересами кожного та дитини, уникати конфліктних ситуацій у присутності дитини, а в разі відсутності компромісу між батьками - взяти дитину на облік як дитину, що опинилася у складних життєвих умовах ( там же ).

При цьому, 23 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із названими вимогами ( а.с. 2-3 ).

Згідно висновку органу опіки і піклування щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого суду відповідно до положень ст. 19 СК України, рекомендовано йому встановити наступні способи його участі:

у вихідні, святкові та неробочі дні по черзі за попередньою домовленістю з матірю та дитиною;

у період відпустки батька за бажанням дитини та попередньою домовленістю з матірю;

необмежене спілкування батька з сином за їх бажанням будь-якими способами звязку;

спілкування з дитиною у навчальному та позашкільному закладах;

участь батька у батьківських зборах;

оздоровлення дитини на території України спільно з батьком щорічно під час літніх канікул за попередньою домовленістю матері та дитини ( а.с. 34 ).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини, дав належну оцінку доказам згідно положень ст. 212 ЦПК України і ухвалив, із врахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради щодо участі батька ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_4, прав та інтересів сторін та дитини, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 18, 19, 150, 151, 152, 153, 155, 157, 159 СК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 213-215 ЦПК України, законне та обгрунтоване рішення по справі як в частині задоволення позовних вимог, так і в частині їх відхилення.

Таким чином, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 151, 160 СК України, ст. 18 Конвенції ООН "Про права дитини", ст. 24 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні", ст. 58 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності і повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі у відповідності до положень ст.ст. 58-59 ЦПК України, які суд другої інстанції відносить до числа достовірних.

Інші доводи позову та апеляції, зокрема, про наявність перешкод у вихованні дитини, невиконання рішення комісії щодо продовження діалогу з цього приводу, відмову суду про приєднання до справи довідки про місце роботи відповідача, рівність прав батька та матері у вихованні сина, необхідність погодження з апелянтом місця проживання дитини, неможливість виконання батьківських обовязків з виховання дитини шляхом кількох побачень на місяць, дискримінаційність ухваленого рішення, на переконання суду другої інстанції, не є правовою підставою для задоволення як позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено, так і апеляційних вимог у силу викладених обставин.

А тому, підстав для скасування оскаржуваного рішення суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Славутицького міського суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_5