АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2100/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Савенко В. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівПодороги В. М., Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_11, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, про визнання права власності на частину будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_11 яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, про визнання права власності на частину будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

10 листопада 2015 р. ОСОБА_11, в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування.

В обґрунтування зазначених вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_12, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Померлий на день смерті був постійним жителем с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

Спадщину після його смерті прийняв син ОСОБА_10 шляхом постійного проживання з померлим, що стверджується довідкою виданою Вознесенською сільською радою Золотоніського району 20 жовтня 2015 року № 1688.

Факт родинних відносин ОСОБА_10 з померлим ОСОБА_12 стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2. Новосельською сільською радою Азовського paйону Кримської області 10 травня 1961 р.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3. виданим виконавчим комітетом Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 02 лютого 2015 р. Померлий на день смерті проживав в с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.

За життя ОСОБА_10 склав заповіт посвідчивши його у Вознссенській сільській ралі Золотоніського району 27 листопада 2013 р., реєстр № 281, за яким «все моє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось...» він заповідав ОСОБА_10

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_4. виданого Вознесенською сільською радою Золотоніського району ОСОБА_10 являється батьком ОСОБА_10

Спадщину після смерті ОСОБА_10 прийняли: ОСОБА_10 - син, на якого складений заповіт, ОСОБА_7 - дочка та ОСОБА_6 - дочка, шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до нотаріуса, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 39655268, виданому Золотоніською райдержнотконторою 18 лютого 2015 р. Спадкоємців, передбачених ст.1241 ЦК України, які мають право на обов'язкову долю в спадщині, немає.

В склад спадкового майна після смерті ОСОБА_10 входить житловий будинок з господарськими будівлями га спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який раніше належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_10, який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх спадкових прав і помер. Інвентарна вартість спадкового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 25 764 гривні.

При зверненні ОСОБА_11 в нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини за заповітом на спадковий будинок на ім'я малолітнього сина ОСОБА_10, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа постановою від 06 листопада 2015 р.

За життя ОСОБА_12 не провів оформлення права власності на належний йому будинок з надвірними будівлями, тобто не одержав свідоцтва про право власності на нього. Згідно зі ст. 346 Цивільною кодексу України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, тобто первинна реєстрація права власності в такому випадку не може бути проведена на померлого, а тому питання визначення належності цього майна попередньому власнику чи спадкоємцю повинно вирішуватися у судовому порядку.

Виходячи з викладеного ОСОБА_11, діючи в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, просила суд визнати право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок - «А-1» з прибудовою «а» та прибудовою - «а'». погріб - «В», гараж - «В», літню кухню - «Г». літню кухню - «Д», сарай - «Ж», сажок - «З», огорожу - «№1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 га за ОСОБА_10 в порядку спадкування за заповітом, посвідченим у Вознесенській сільській раді Золотоніського району 27 листопада 2013 р., реєстр № 281 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. його батька ОСОБА_10, який успадкував його після смерті ОСОБА_12, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

10 лютого 2016 р. представник ОСОБА_13 - ОСОБА_8 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_11, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, про визнання права власності на частину будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування.

В обґрунтування зазначених вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її дід ОСОБА_12, який був жителем с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області.Після смерті діда залишилася спадщина, а саме будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. За даною адресою проживав її батько ОСОБА_10 Вказане майно ніхто не успадковував. Стверджує, що за життя діда, постійно з ним спілкувалася, допомагала йому по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер батько заявниці ОСОБА_10

Звернувшись до нотаріуса, щодо спадкування майна після батька їй було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. За життя вони постійно підтримували родинні відносини та допомагали один одному. Так як батько майна не мав, а майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12 не успадкував, навіть заяви на прийняття спадщини не писав, то й заповіт складений на ОСОБА_10 не має на її думку ніякої юридичної сили.

Позивач просила суд визнати право власності в порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10 на будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12

Визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_6 на 1/3 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, належного як спадкоємцю за законом померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12

10 лютого 2016 р. представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_11, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, про визнання права власності на частину будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування.

В обґрунтування зазначених вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер її дід ОСОБА_12, який був жителем с. Вознесенське Золотоніського району Черкаської області. Після смерті діда залишилася спадщина, а саме будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1. За даною адресою проживав її батько ОСОБА_10 Вказане майно ніхто не успадковував. Стверджує, що за життя діда, постійно з ним спілкувалася, допомагала йому по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер батько заявниці ОСОБА_10

Звернувшись до нотаріуса, щодо спадкування майна після батька їй було відмовлено та видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. За життя вони постійно підтримували родинні відносини та допомагали один одному. Так як батько майна не мав, а майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12 не успадкував, навіть заяви на прийняття спадщини не писав, то й заповіт складений на ОСОБА_10 не має на її думку ніякої юридичної сили.

Позивач просила суд визнати право власності в порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10 на будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12

Визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_7 на 1/3 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1, належного як спадкоємцю за законом померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області дані первісний та зустрічні позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 р. визнано право власності на житловий будинок - «А-1» з прибудовою «а» та прибудовою - «а'». погріб - «В», гараж - «В», літню кухню - «Г». літню кухню - «Д», сарай - «Ж», сажок - «З», огорожу - «№1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 га за ОСОБА_10 в порядку спадкування за заповітом, посвідченим у Вознесенській сільській раді Золотоніського району 27 листопада 2013 р., реєстр № 281 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. його батька ОСОБА_10, який успадкував його після смерті ОСОБА_12 що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у задоволенні їхніх вимог за зустрічними позовами відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 оскаржили його в апеляційному порядку, шляхом подачі через свого представника ОСОБА_8 апеляційної скарги, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просили скасувати оскаржуване рішення та постановити нове яким задовольнити їх позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги по первісному позову суд вважав їх обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_14 суд, в свою чергу, вважав їх безпідставними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

При цьому спадкування здійснюється за заповітом або за законом - стаття 1217 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК, яка регламентує прийняття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 статті 1270 ЦК цей строк установлено у шість місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно до частин 1, 2 та 5 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживає постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Заява про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки, (усиновлювачі), опікун.

За частиною 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Зволікання з виконанням зобов'язань, передбачених частиною 1 статті 1297, частиною 1 статті 1299 ЦК України, щодо оформлення права на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, або їх невиконання також не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України в пункті 27 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер ОСОБА_12, що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1, виданим Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Після смерті ОСОБА_12 єдиним спадкоємцем був його син ОСОБА_15, який прийняв спадкове майно у вигляді спірного будинку, шляхом постійного проживання з померлим, що стверджується довідкою виданою Вознесенською сільською радою Золотоніського району 20.10.2015 р. за № 1688.

Судом правомірно встановлено, що до складу спірного спадкового майна після смерті ОСОБА_10 входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12, спадкоємцем якого і був його син ОСОБА_10, який фактично спадщину прийняв, проте за життя у встановленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

Спірний житловий будинок був побудований за життя ОСОБА_12 у 1970 р., що стверджується даними Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, виданого Золотоніським відділком КП «ЧООБТІ» 23.05.2003 р. які містяться в розділі «Характеристика будівель та споруд», та знаходиться на земельній ділянці площею 0,1682 га, наданій йому у встановленому законом порядку (довідка Вознесенської сільради від 20.10.15 р. № 1688).

При вирішенні спору суд першої інстанції правомірно врахував положення Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу) Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 р. № 56, якою було передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Таким чином записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Доказом належності спірного житлового будинку ОСОБА_12 є приведена довідка, видана Вознесенською сільською радою Золотоніського району від 20.10.2015 р. за № 1688, на підставі запису погосподарської книги сільської ради № 8, об'єкт погосподарського обліку № 0541-1 за гр. ОСОБА_12.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення», яка втратила чинність на даний час, було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 р. не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 р. № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

ОСОБА_12, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, своє право власності в БТІ за життя не зареєстрував.

Згідно до заповіту від 27 листопада 2013 р., посвідченого Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за № 281, ОСОБА_10 все своє майно заповів ОСОБА_16.

Малолітній ОСОБА_10 та відповідачі за первісним позовом, які одночасно є позивачами за зустрічними позовами ОСОБА_6 та ОСОБА_7, є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_10, 05 листопада 2015 р. ОСОБА_11, яка діє від імені свого малолітнього сина звернулась до Золотоніської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу на ім'я сина ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого батька.

Постановою завідуючої Золотоніської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_17 від 06.11.2015 р. ОСОБА_11, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 листопада 2013 р., посвідченим Вознесенською сільською радою Золотоніського району Черкаської області, реєстр № 281 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 р. його батька ОСОБА_10 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12, спадкоємцем якого був його син ОСОБА_10, який фактично спадщину прийняв, а юридично не оформив своїх прав було відмовлено. При цьому нотаріус встановив відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Звертаючись до суду з зустрічними позовами, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в підтвердження заявлених вимог, не надали суду належних та допустимих доказів щодо подання ними особисто заяв до нотаріальної контори про прийняття ними спадщини після померлого батька ОСОБА_10, відповідно до вимог статті 1269 ЦК України, а в разі подання результату їх розгляду. За наявності чинного заповіту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було надано і інших доказів, які б свідчили про наявність у них, визначеного статтею 1241 ЦК України, права на обов'язкову частку у спадщині.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, те що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_10 прийняв спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_12 шляхом постійного проживання в спірному будинку, а ОСОБА_10, будучи неповнолітнім, прийняв спадщину за заповітом після померлого його батька, у спосіб визначений цивільним законодавством, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовів.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання викладені в апеляційній скарзі відносно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги та необґрунтовано відмовив у прийнятті наданих суду доказів щодо подання позивачами за зустрічними позовами заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Як вбачається з додатків до зустрічних позовних заяв, до них було долучено лише постанову Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 06.11.2015 р. про відмову ОСОБА_11, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_10, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом а. с. 42, 50. Дану обставину констатовано судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Хоча в зустрічних позовах ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в обґрунтування заявлених вимог, безпосередньо посилались на те, що саме їм постановою нотаріуса було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій.

Не долучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідних доказів, за їх наявності та з урахуванням посилання на них, і до поданої ними апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується і те, що, за викладеного, зокрема наявності чинного заповіту на користь малолітнього ОСОБА_10 та вчинення належних відповідних дій щодо прийняття ним спадщини після померлого батька, наявність заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про прийняття спадщини, в разі їх подання у спосіб та строки визначені чинним законодавством, не може вплинути на висновки суду першої інстанції щодо підстав задоволення первісного позову та відмови в задоволенні зустрічних позовів.

Враховуючи те, що посилання представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :