УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі :

Колодійчука В.М., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 кредитну заборгованість, яка існує станом на 01 червня 2013 року в загальному розмірі 129 516 грн 77 коп., в тому числі: 14 016 грн - заборгованість за кредитом; 1 871 грн 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 8 073 грн 12 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 98 912 грн 22 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 6 143 грн 66 коп. - штраф (процентна складова).

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтувало тим, що між позивачем та відповідачем 17 жовтня 2007 року було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредит у розмірі 14 016 грн під 12 % річних по 17 жовтня 2009 року. Позичальником належним чином умови кредитного договору не виконувалися внаслідок чого виникла кредитна заборгованість, що і стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі судове рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивачем підтверджено факт наявності у відповідача кредитної заборгованості та мотивовано підстави необхідності її стягнення. Разом з тим, моментом виникнення у позивача права вимоги до відповідача є 17 жовтня 2009 року включно (граничний термін повернення кредиту), позов подано до суду в червні 2013 року з пропуском трирічного терміну встановленого ст. 257 ЦК України, що з урахуванням вимог відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності та ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Доводи позивача про те, що між сторонами у справі погоджено спеціальний збільшений термін позовної давності за кредитними зобов'язаннями у відповідності до Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(«Стандарт»), з якими позичальник погодився підписавши заяву позичальника, судами не взято до уваги, оскільки вказані Умови не підписано відповідачем, що виключає можливість їх вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Такі висновки судів є обґрунтованими та такими, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 01 липня 2015 року, справа № 6-757цс15.

Доводи касаційної скарги та наявні в матеріалах справи документи не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська