Провадження № 2/161/162/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

з участю секретаря Шандерик В.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 до про визнання об?єктом спільної сумісної власності квартири в недобудованому будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання об?єктом спільної сумісної власності квартири в недобудованому будинку, посилаючись на те, що 09 жовтня 2004 року уклав шлюб із відповідачем, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 20 січня 2014 року розірваний. Підставою для звернення з позовом до суду стало те, що відповідач відмовляється в добровільному порядку визнавати об?єктом спільної сумісної власності подружжя однокімнатну квартиру(будівельний №9) загальною площею 34,55 кв.м., яка розташована на четвертому поверсі секція 5.9 незавершеного будівництвом девятиповерхового будинку по вул. Кравчука(40-Ж мікрорайон) у м.Луцьку. Вважає, що з його ініціативи був укладений контракт між відповідачем та ПП «Глорія-Буд- Сервіс», всі необхідні дії по оформленню документів повністю виконував лише він, вносив щомісячні платежі за будівництво квартири з його особистих коштів, встановлював вхідні двері та продовжує здійснює витрати по обслуговуванню квартири. Просить визнати об?єктом спільної сумісної власності подружжя вказану квартиру.

23 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1. Свій позов мотивує тим, що будучи з відповідачем у шлюбі, 14 березня 2006 року між нею та ПП «Глорія-Буд- Сервіс» був укладений контракт про здійснення комплексу організаційно правових, проектних і будівельно-монтажних робіт по поетапному спорудженню житла. Згідно даного контракту нею було сплачено 89830 грн. Вважає, що дані кошти є об?єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу, шляхом визнання за нею права власності на ? частину сплачених коштів в сумі 44915 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали заяву про зміну позовних вимог, однак судом було відмовлено в заявленому клопотанні, оскільки відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України заяву про зміну предмету або підстав позову позивач може предявити до початку розгляду судом справи по суті. Таким чином позов про визнання квартири об?єктом спільної сумісної власності подружжя підтримали з підстав викладених у ньому, просили задовольнити. Зустрічний позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, позов не визнали просили відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримали, та просили задовольнити його в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Судом встановлено, що з 09 жовтня 2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 20 січня 2014 року (набрало законної сили 31 січня 2014 року( а.с. 3-4).

Згідно із контрактом Н-Х-1 (9/23)/06/0369 від 14 березня 2006 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПП «Глорія-Буд-Плюс», останнє зобовязувалося за рахунок ОСОБА_3 здійснити комплекс організаційно правових, проектних і будівельно-монтажних робіт по поетапному спорудженню житла за адресою: вул. Кравчука (40-Ж мікрорайон) у м.Луцьку із наступною передачею у власність квартири(будівельний №23), загальною площею 48,3 кв.м., що складається із кімнати, яка розташована на 7 поверсі, секції №9/9 (а.с.48). Згідно п. 5.4 контракту загальний строк спорудження обєкту в цілому становить 18 місяців.

Однак з пояснень сторін встановлено, що на час розгляду справи будівництво вказаного будинку не завершене та не введене в експлуатацію. Згідно висновку про вартість обєкта оцінки ступінь готовності квартири в будинку становить 98 %, а її ринкова вартість 500975 грн.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, аналіз наведених норм закону свідчить про те, що до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України), а відтак підстав для задоволення первісного позову суд не вбачає.

Крім того позивачу ОСОБА_5 слід розяснити, що він не позбавлений можливості повторно звернутися з позовом до суду для захисту свого порушеного права, обравши при цьому відповідний спосіб захисту.

Щодо зустрічного позову, то суд також відмовляє в його задоволенні з наступних підстав.

За змістом п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Позивач за зустрічним позовом вважає, що об?єктом права спільної сумісної власності є грошові кошти в сумі 89830 грн., які були внесені на здійснення комплексу організаційно-правових, проектних і будівельно-монтажних робіт по поетапному спорудженню житла згідно з контрактом від 14 березня 2006 року.

Однак із аналізу вищевказаної постанови слід дійти висновку, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Із пояснень сторін встановлено, що спірні грошові кошти були вкладені подружжям у будівництво квартири і на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 16 грудня 2010 року за ОСОБА_3 визнано майнове право однокімнатну квартиру(будівельний №9) загальною площею 34,55 кв.м., яка розташована на четвертому поверсі секція 5.9 незавершеного будівництвом девятиповерхового будинку по вул. Кравчука(40-Ж мікрорайон) у м.Луцьку (а.с.5-7).

Таким чином, хоча судом і встановлено, що спірні грошові кошти відносяться до спільної сумісної власності подружжя, але на час поділу майна їх немає, а за одним з подружжя в період шлюбу набуто майнове права на квартиру, яке і є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому грошові кошти не можуть бути предметом поділу. Отже вимоги зустрічного позову, як спосіб поділу наявного майна, не є способом захисту встановленим нормами законодавства.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України на підставі ст.ст. 57, 60 - 62, 69 - 71 СК України, ст. 331 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання об?єктом спільної сумісної власності квартири в недобудованому будинку - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Присяжнюк Л.М.