Справа № 591/840/16-ц
Провадження № 2/591/950/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі Терещенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, -

Встановив:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому та відповідачам на праві спільної сумісної власності, а тому кожен них має браво на ? частину вказаної квартири . Між ним та відповідачем ОСОБА_2 виникають суперечки з приводу користування квартирою та вона не має до неї доступу,а мешкає в іншому місці. Тому, просить визначити порядок користування спірної квартири виділивши йому у користування кімнату площею 10,2 кв.м., а відповідачу виділити у користування житлову кімнату площею 17,1 в.м. Кухню, ванну кімнату, туалет, комору та коридор залишити у загальному користуванні.

В судовому засіданні представник позивач та ї представник підтримали та зазначили, що позивач в квартирі фактично не мешкає та не має доступу до цієї квартири. Пояснила, що у спірній квартирі фактично мешкають ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а зареєстровані усі сторони та неповнолітній син відповідача ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав та пояснив, що у спірній квартирі він не мешкає, а мешкає разом зі своєю родиною у квартирі, яка належить позивачу. Пояснив, що у спірній квартирі фактично мешкають його батько ОСОБА_2 та брат ОСОБА_4, а зареєстровані сторони та його неповнолітній син. Зазначив, що його батько не пускає позивача у спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_4 позов заперечив та пояснив, що також бажає щоб йому було виділене у користування окреме житлове приміщення. Пояснив, що в даний час у квартирі мешкає він разом з батьком. Батько займає більшу кімнату, а він живе у меншій житловій кімнаті. У квартирі зареєстровані сторони та сина ОСОБА_3 Раніше ОСОБА_3 разом з родиною мешкав у квартирі, але потім через непорозуміння з ОСОБА_2 стали мешкати в іншій квартирі. Позивач не мешкає у спірній квартирі більше 15 років, а він з 13 років мешкає з батьком.

Інший відповідач в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є позивач та відповідачі. Вказана квартири перебуває у їх спільній сумісній власності, а тому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними по ? частині кожному з співвласників.

Як вбачається з копії технічного паспорту спірна квартира складається з 2-х жилих кімнат площею 17,1 кв.м. та 10,2 кв.м, при цьому вихід на балкон улаштований з житлової кімнати площею 17,1 кв.м.. У вказаній квартирі мається кухня площею 4,9 кв.м., ванна кімната площею 2,1 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м., комора площею 0,9 кв.м. та коридор площею 7,2 кв.м. Житлова площа спірної квартири становить 27,3 кв.м.

З пояснень сторін в судовому засідання вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітній син відповідача ОСОБА_3 Фактично у квартирі мешкають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Між сторонами існують суперечки з приводу користування квартирою про що, зокрема свідчать, пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Так, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він раніше з родиною (дружиною та сином) мешкав у спірній квартирі, але через непорозуміння з батьком (ОСОБА_2М.) був вимушений залишити квартиру та винаймати житло. В даний час він мешкає у квартирі, власником якої є його мати ОСОБА_3

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «ОСОБА_5 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Нормою ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в п. 6 Постанови його Пленуму від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями квартири (кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення ( кухня, коридор, тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Позивач звертаючись до суду з позовом просить виділити їй у користування окрему кімнату площею 10,2 кв.м., а відповідачам іншу жилу кімнату площею 17,1 кв.м.. Однак такий порядок запропонований позивачем здійснений з відступленням від рівності часток співвласників та не забезпечить відповідачам можливості на власний розсуд користуватися належним кожному з них на праві власності частиною житлової площі спірної квартири.

З урахуванням того, що спірна квартира складається лише з двох ізольованих кімнат, відповідач ОСОБА_4 заперечує проти виділення йому кімнати разом з іншими співвласниками, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що не мешкає з ОСОБА_2 однією сімєю та у них склалися недоброзичливі стосунки, суд приходить до висновку, що визначення порядку користування квартирою, який би в даному випадку у рівній мірі забезпечував права всіх співвласників, є неможливим.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог.

Керуючись ст. 321, 358, 379, 383 ЦК України, ст. 63, 64, 104 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя