АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/8159/2016 Головуючий у І інстанції - Оксюта Т.Г.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київського національного університету будівництва і архітектури про визнання звільнення незаконним та зміну формулювання причин звільнення,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Київського національного університету будівництва і архітектури, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати незаконним її звільнення у зв'язку з втратою довір'я по п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та змінити формулювання причин звільнення на «звільнена за угодою сторін по п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, обґрунтовуючи тим, що наказом №1309/1 від 08.10.2015 року її було звільнено з посади керівника Ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України з формулюванням «у зв'язку з втратою довір'я». Вважає таке звільнення незаконним з огляду на наступне. У наказі про звільнення причини «втрати довір'я» не вказані, так само як і в поданні на отримання згоди на звільнення переданому ректором КНУБА ОСОБА_5 до первинної профспілкової організації університету 17.09.2015 року. Справжня причина звільнення, на думку позивача, полягала в тому, що на початку 2015 року колектив Ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури, який очолювала позивач, звернувся до Комітету Верховної ради України по боротьбі і протидії корупції із заявою про системні дії найближчої соратниці ректора КНУБА ОСОБА_6, по залякуванню трудового колективу та створення режиму абсолютної і безконтрольної влади. Після того, як зміст листа став відомим ректору і ОСОБА_6 вони почали утискати колектив, а саме тих кого вважали причетними до написання листа.

28.08.2015 року в кінці робочого дня інженер служби головного енергетика ОСОБА_7 повідомив позивача про протікання в санвузлі гуртожитку №1 на вул. Кривоноса у м. Києві і запропонував за вихідні самостійно ліквідувати це протікання. Так як виписувати цемент було пізно, був кінець робочого дня, позивач видала йому мішок цементу під особисту розписку, з тим щоб у понеділок це оформити документально. Коли ОСОБА_7 виходив із господарського двору він зустрів ОСОБА_6, яка попросила надати документи на мішок з цементом, яких не було, та він пояснив їй ситуацію з ремонтом. Однак, у понеділок ОСОБА_6 подала доповідну на ім'я ректора про те, що мішок з цементом намагалися викрасти, чому сприяла позивач. Тобто, ОСОБА_6 використала просту виробничу ситуацію, щоб розквитатись з позивачем за заяву, написану до Верховної Ради України. Зазначені дії призвели до втрати довір'я до позивача. Крім того, позивач зазначила, що до подання на звільнення, направленого до профкому, додано 4 доповідні записки, з яких 3 доповідні старшого зміни охорони ОСОБА_8, який є довіреною особою ОСОБА_6, і службова записка від 02.09.2015 року самої ОСОБА_6 щодо інциденту з мішком цементу. Позивач вважає, що обставини, наведені у зазначених 4 доповідних, не дають підстав для її звільнення, оскільки вони містять недостовірні дані та подані особами, які упередженні щодо неї, у зв'язку зі зверненням до Верховної Ради України. Отже, такі дії відповідача є неприпустимими, звільнення проведено з порушенням конституційних прав та норм трудового законодавства, у зв'язку з чим позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним та зміну підстави звільнення задовольнити, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Представник апелянта та апелянт підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працювала на посаді керівника ремонтно-будівельної дільниці Київського національного університету будівництва і архітектури.

Наказом №9788/1 від 14.10.2013 року позивача ОСОБА_2 призначено матеріально-відповідальною особою ремонтно-будівельної дільниці на підставі заяви ОСОБА_2 та договору про повну матеріальну відповідальність.

Наказом №1309/1 від 08.10.2015 року Київського національного університету будівництва і архітектури ОСОБА_2, керівника ремонтно-будівельної дільниці, звільнено з роботи 08.10.2015 року, у зв'язку з втратою довір'я п. 2 ст. 41 КЗпП України, з виплатою грошової компенсації за відпрацьований період з 26.09.2015 року по 08.10.2015 року (термін щорічної відпустки 23 к.д.).

Встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_2 було порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями (видача цементу зі складу), а саме відпуск без належного оформлення.

У зв'язку з зазначеними обставинами, адміністрацією університету до Первинної профспілкової організації співробітників Київського національного університету будівництва і архітектури було направлено подання про звільнення начальника ремонтно-будівельної дільниці ОСОБА_9, до якого були додані 3 доповідні записки старшого зміни охорони ОСОБА_8 від 01.06.2015 року, 07.06.2015 року та від 25.07.2015 року, та службова записка керівника господарської служби ОСОБА_6 від 02.09.2015 року.

Зокрема, зі службової записки ОСОБА_6 керівника господарської служби вбачається, що 28.08.2015 року електрик ОСОБА_7 з невідомим їй чоловіком виносили з господарського двору університету важку господарську сумку з будівельними матеріалами. Побачивши її, вони зайшли назад у двір, після чого вона побачила, що у дворі стояла начальник РБД ОСОБА_9, ОСОБА_7 та сторож ГНК ОСОБА_10. На її прохання пояснити ситуацію жоден не надав пояснення.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_7 від 02.09.2015 року, заявку на виконання робіт по ліквідації протікання в санвузлі він не робив. Протікання не було ліквідовано ні 28 серпня 2015року ні в подальшому, так само в подальшому не було подано заявки на ремонтні роботи по ліквідації протікання.

Зазначений факт підтверджений і актом обстеження вищезазначеного санвузла, складений 3 березня 2016 року, із якого вбачається, що до цього часу ремонтні роботи там проведені не були.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним та в зміні формулювання причини звільнення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що підстав для визнання наказу про звільнення незаконним немає.

Відповідно до ст.. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності , якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 є особою , яка відповідала за збереження матеріальних цінностей, тобто безпосередньо була зайнята зберіганням матеріальних цінностей, незалежно від того, чи з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність. Оскільки вона вчинила дію, яка була спрямована на видачу цих матеріальних цінностей без відповідного оформлення на те документів, що не спростовується самою позивачкою, тобто порушила правила зберігання та розпорядження матеріальними цінностями , то саме це дало роботодавцю підстави для втрати до неї довіри.

Та обставина, що мішок з цементом був повернутий на склад і матеріальна шкода не була завдана відповідачу не є підставою для задоволення позову.

В разі, якщо шкода не була завдана, однак, адміністрація установи не довіряє працівнику і з цих підстав не бажає продовжувати з ним трудовий договір , цей договір може бути розірвано у зв'язку із втратою довіри.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надала доказів того, що її звільнення було результатом конфлікту між нею та адміністрацією університету, оскільки такий конфлікт нічим не підтверджений, а звільнення стало результатом вчинення самою позивачкою проступку, факт якого вона визнає.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст..ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :