Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення збитків, за касаційною скаргою Запорізької міської ради на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Запорізька міська рада звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_3 на свою користь 70 тис. грн на відшкодування збитків, завданих внаслідок невнесення коштів пайової участі на розвиток інфраструктури м. Запоріжжя.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі ст. 114, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України для подання до належного суду. Вирішено питання про повернення позивачу судового збору.

У касаційній скарзі Запорізька міська рада просить скасувати ухвали судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву для подання до належного суду, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що указана справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва відповідно до вимог ст. 114 ЦПК України, оскільки на правовідносини, які виникли між сторонами у справі, розповсюджуються правила виключної підсудності.

На обґрунтування такого висновку суд виходив із того, що згідно зі змістом позовної заяви позивач оскаржує дії відповідача, що пов'язані з відшкодуванням збитків відповідно до договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя у зв'язку з будівництвом об'єкта - реконструкцією частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1

Таким чином, суд вважав, що характер позовних вимог пов'язаний із нерухомим майном, а тому підсудність даного позову визначається за правилами виключної підсудності, передбаченої ст. 114 ЦПК України, - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися виходячи з наступного.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. п. 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до змісту позовної заяви Запорізької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення збитків, позивач зазначає, що відповідач не виконала своїх зобов'язань відповідно до вимог рішення Запорізької міської ради від 10 вересня 2014 року № 40 та ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не уклала договір про пайову участь, а тому як наслідок бюджет територіальної громади м. Запоріжжя не отримав дохід у вигляді суми пайової участі, що є підставою для стягнення збитків у розмірі 7 тис. грн.

Згідно зі ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Правильно установивши, що предметом спірних правовідносин є відшкодування відповідачем збитків відповідно до договору про пайову участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя у зв'язку з будівництвом об'єкта нерухомості та що характер позовних вимог пов'язаний із нерухомим майном, суд залишив поза увагою правові підстави поданого позову, а також характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого дійшов помилкового висновку, що підсудність даного позову визначається за правилами виключної підсудності, передбаченої ст. 114 ЦПК України, - за місцезнаходженням нерухомого майна.

Такі висновки суду не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на захист порушених прав, свобод та інтересів згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи також вимоги ст. 1 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, апеляційний суд не звернув достатньої уваги до допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, у достатньому обсязі не перевірив доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, чим також порушив норми процесуального права.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а постановлені у справі ухвали судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з передачею до суду першої інстанції питання про відкриття провадження згідно з вимогами ст. 342 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

О.М.Ситнік

О.В.Ступак