Провадження № 2-др/344/6/16
У Х В А Л А

01 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що судом не вирішено питання про визначення місця проживання дитини, хоча в позовній заяві позивачка зазначала, що з питання щодо місця проживання дитини досягнуто згоди.

ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила ухвалити додаткове рішення та визначити місце проживання дитини з нею.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просив залишити дитину проживати з ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено та вирішено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 12 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1310 розірвати.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як вбачається із роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.20 Постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви позивачкою заявлялась тільки одна вимога про розірвання шлюбу, інших вимог нею не заявлялось, що ОСОБА_1 визнала в судовому засіданні після ознайомлення із позовною заявою.

Крім того, відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 11 ЦПК України чітко визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

В позовній заяві позивачка чітко зазначила, що з питання визначення місця проживання дитини між сторонами досягнуто згоди, отже, спору між сторонами не було на час ухвалення судом рішення та й немає на даний час.

З приводу визначення місця проживання дитини сторони не подавали докази і не давали пояснення.

Отже, підстав для ухвалення додаткового рішення не має.

Суд розяснює сторонам, що у випадку наявності у них на даний час спору щодо визначення місця проживання дитини, то вони вправі звернутись із таким позовом до суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1, 11, 214, 220 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі п'яти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Бабій О.М.