Справа № 464/3804/16-ц
пр.№ 2/464/1244/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,

встановив:

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.07.2014 до 30.04.2016 за послуги з централізованого опалення у розмірі 6256,65 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 963,19 грн., а також витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 1378 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі проживають у квартирі №33 у будинку №157 Б на вул. Івана Франка у м. Львові, до якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги, такий наказ судом видано, однак, ухвалою суду від 12.12.2015 року скасовано. У звязку з тим, що відповідачі не здійснюють оплату за надані послуги виникла заборгованість за період з 01.07.2014 до 30.04.2016 за послуги з централізованого опалення у розмірі 6256,65 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 963,19 грн., яка підлягає стягненню з останніх.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що про факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення свідчать акти про включення системи теплопостачання в будинку, де проживають останні. Твердження відповідачів про те, що вони не знали про надання послуг теплопостачання саме ЛМКП «Львівтеплоенерго» є сумнівними, оскільки було подано заяви про видачу судового наказу, які судом скасовувались за їх заявами. Ствердила, що відповідачі з квітня 2015 року не користуються послугами гарячого водопостачання, однак, до даного періоду заборгованість за вказані послуги існувала і така відповідачами не погашена. Зазначила, що в період з 01.07.2014 до 30.04.2016 відповідачі з письмовими зверненнями про надання послуг неналежної якості та усунення проблем опалення не зверталися, відповідно ніяких актів не складено.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, надав пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов, зокрема, зазначив, що послуги позивач надав неналежної якості. Оскільки жодних угод про надання таких послуг не укладено, тому підстав складати акти не було. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Ствердила, що не знала, що послуги теплопостачання надає саме ЛМКП «Львівтеплоенерго», оскільки договірних відносин між ними та позивачем не існує, договору про надання вказаних послуг не укладено, такі послуги отримували, однак останні були неякісними. Зазначила, що неодноразово зверталася зі скаргами, однак, акти не складалися, були лише усні розпорядження. Просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд вирішив розглядати справу за його відсутності.

Представники третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. У судовому засіданні від 23.08.2016 надала пояснення про те, що скарг від відповідачів не надходило, акти про надання послуг неналежної якості не складалися.

Представник третьої особи ЛКП «Житловик-С» не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією субєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності визначено субєкт господарювання з постачання теплової енергії, якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

На підставі п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з актами про включення в системи теплоспоживання від 22 жовтня 2014 року, 9 жовтня 2015 року, у будинку №157 Б у м. Львові включено систему теплоспоживання в опалювальних сезонах 2014/2015, 2015/2016 (а.с. 119, 120).

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі №33 будинку №157Б на вул. Івана Франка у м. Львові, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї і прописки №898 від 22 березня 2016 року, видана ЛКП «Житловик-С» (а.с. 4).

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року скасовано судовий наказ від 28 травня 2015 року про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 661,63 грн., 873,69 грн. інфляційний нарахувань, 25,37 грн. 3% річних, а також 121 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 3).

Як видно з відомостей про нарахування та оплату послуг від 12 травня 2016 року, заборгованість відповідачів станом на травень 2016 року за послуги з центрального опалення становить 6 256, 65 грн., гарячої води 963,19 грн. (а.с. 23, 24).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що є сусідкою відповідачів. Зазначила, що мешканці будинку неодноразово зверталися в ЛКП «Житловик-С» щодо надання послуг неналежної якості, працівники такого приходили, однак актів не складали.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що послуги центрального опалення надаються неналежної якості. Зазначила, що почали письмово звертатися в ЛКП «Житловик-С» у кінці опалювального сезону 2016 року, до того неодноразово телефонували на гарячу лінію.

Що стосується доводів відповідачів про відсутність з позивачем укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі.

В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати, а тому вимога позивача про стягнення із відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою.

Таким чином, обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості. Розрахунки позивача суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено.

Заяви відповідачів про надання житлово-комунальних послуг неналежної якості, які містяться в матеріалах справи, не стосуються спірного періоду, у зв'язку з чим, такі не є належними доказами у справі. Із заявами до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про надання послуг з теплопостачання неналежної якості за спірний період відповідачі не зверталися. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні акти-претензії за період з 01.07.2014 до 30.04.2016 та в судове засідання такі не надано, відтак, факт ненадання чи неякісного надання позивачем зазначених послуг за вказаний період не підтверджено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка утворилась за період з 01.07.2014 до 30.04.2016 за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води підлягає стягненню з відповідачів солідарно як споживачів даних послуг, а відтак, позовні вимоги необхідно задовольнити.

Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, враховуючи розяснення, надані у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року з наступними змінами, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 459, 33 грн. з кожного.

На підставі статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 532, 541, 625 ЦК України та керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-216 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго заборгованість за період з 01.07.2014 до 30.04.2016 за послуги з централізованого опалення у розмірі 6256,65 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 963,19 грн., а всього 7219 (сім тисяч двісті дев'ятнадцять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1378 грн., по 459,33 грн. з кожного з відповідачів.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.