Провадження №2/523/4293/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі: головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1

справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулась до ОСОБА_3 (далі Відповідач) з позовом про визнання договору дарування недійсним за наступних обставин.

13 травня 2008 року для поліпшення своїх житлових умов та з метою переїзду до міста ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1.

Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, і вказана квартира була їхньою сумісною власністю.

Для придбання квартири подружжя позичили 15 000 доларів США, які планували повернути після продажу своєї власності в місті Білгород-Дністровський. Придбання цієї квартири зумовлено близькістю її до Обласної лікарні, куди вони постійно звертаються за консультаціями та лікуванням.

Позивач та її чоловік не змогли швидко продати свою квартиру в місті Білгород - Дністровський для погашення боргу.

Крім того, загострилися їх хронічні тяжкі захворювання. Лікування потребувало значних коштів, яких у них не було. Також кредитор вимагав повернення боргу.

Знаходячись у безвихідному становищі, вони звернулися до сина - Відповідача по справі - з проханням взяти на себе їхнє утримання, погасити заборгованість та надати їм кошти на лікування. Відповідач погодився за умови, якщо батьки передадуть йому у власність квартиру №160 по вулиці Марсельській місті Одесі і звільнять квартиру в місті Білгород-Дністровському.

Відповідач їх запевнив, що в нотаріуса угоду необхідно оформити договором дарування, оскільки він є одружений, а його дружина не бажає доглядати його батьків. Він стверджував, що їхня домовленість буде виконуватись

незважаючи на форму її реєстрації.

Сторони вирішили оформити угоду договором дарування, хоча фактично домовилися з сином про угоду довічного утримання.

25 травня 2008 року сторони уклали з договір дарування квартири АДРЕСА_2, який зареєстрували в реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.07.2008 р. в книзі 691 пр-69, номер запису 3746, під реєстровим номером 19320823.

Після укладення цього договору ставлення з боку Відповідача до батьків з кожним роком погіршувалося. Позивач вважає це наслідком його хвороби, а саме «Тревожно-фактическое расстройство агорафобия», з приводу якої він лікувався в обласній психіатричній лікарні.

Таким чином, своїх зобов'язань по утриманню батьків Відповідач не виконує.

Батьки ж у свою чергу уклали цей договір вкрай на невигідних для них умовах у зв'язку з тяжкими обставинами. Вони позбавилися єдиного житла у місті ОСОБА_1 та з великим боргом.

В теперішній час Позивачу та її чоловіку нема де проживати, а Відповідач відмовляється виконувати взяті на себе обов'язки або повернути квартиру.

Оскільки договір дарування укладався у зв'язку з необхідністю лікування та повернення боргу, Позивач вважає, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини.

Зважаючи, що квартира перейшла у володіння Відповідача фактично безоплатно, лише за умови обіцянки здійснювати догляд, то такий правочин укладений на вкрай невигідних умовах.

За викладених обставин Позивач просить визнати договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, недійсним, визнати за Позивачем право власності на АДРЕСА_4 та зареєструвати її право власності в Реєстраційній службі Головного управління юстиції в Одеській області.

Відповідач позов визнав.

Сторони надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлено, що 13 травня 2008 року Позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 13.05.2008 року під номером 948 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухому майно в книзі 691 пр-68 під номером 3746, реєстраційний номер 19320823 від 21.05.2008 (а.с.8-9).

25 травня 2008 року Позивач та Відповідач уклали з договір дарування квартири АДРЕСА_2, який зареєстрували в реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.07.2008 р. в книзі 691 пр-69, номер запису 3746, під реєстровим номером 19320823 (а.с.10-11).

Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОН» від 12.02.2013 року за Позивачем не зареєстровано нерухоме майно на праві приватної власності (а.с.12).

Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 12.08.1989 року, згідно відомостям у паспорті Позивача серії КМ № 014933 (а.с.15зв.).

ОСОБА_4 є пенсіонером Міністерства Оборони СРСР згідно пенсійного посвідчення серії А № 059795 та отримує пенсію з 01.09.1981 року (а.с.16).

З довідки Білгород-Дністровської міської лікарні від 14.01.2013 року ОСОБА_4 страждає на ряд захворювань та потребує постійного лікування та догляду на дому (а.с.13).

З довідки Білгород-Дністровської міської лікарні від 14.01.2013 року ОСОБА_2 страждає на ряд захворювань та потребує постійного лікування (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_3 народився 01.12.1977 року згідно свідоцтва про народження серії У-ЖД № 387589 ( а.с.18).

Батьками Відповідача зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

З довідки КП «Обласна психіатрична лікарня № 4» вбачається, що Відповідач страждає на захворювання «Тревожно-фактическое расстройство агорафобия», з приводу якого він лікувався в обласній психіатричній лікарні (а.с.17).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього кодексу.

Зокрема, ч.1 ст.216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд вважає, що договір дарування укладався у зв'язку з необхідністю лікування Позивача та її чоловіка та повернення боргу, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини,такий правочин укладений на вкрай невигідних умовах, в результаті чого батьки Відповідача позбавилися єдиного житла у місті ОСОБА_1, а тому договір дарування слід визнати недійсним та визнати за Позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_5. Вимоги щодо прийняття рішення про реєстрацію права власності задоволенню не підлягають, оскільки не відносяться до компетенції суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,16,233,216 ЦК України, ст. 10,11, 61,169,209, 212-215 ,218 ЦПК України,- суд

Вирішив :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на АДРЕСА_4.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя