АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2881/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1645/К/16 Мясоєдова О.М.
Категорія -59 (ІІ) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Бондар Я.М., Михайлів Л.В.,

за участі секретаря: Гладиш К.І.,

за участі: представника Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» - Помазан Антона Сергійовича,

представників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» про визнання недійсним та скасування рішення зборів власників Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія», змін до установчих документів та зобов'язання Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» внести зміни до Статуту, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 рокузадоволено заяву представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» про визнання недійсним та скасування рішення зборів власників ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», змін до установчих документів та зобов'язання ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» внести зміни до Статуту.

Накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на праві власності.

Накладено арешт на все рухоме майно, яке належить ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на праві власності, в тому числі на авто, водоплавні засоби.

Заборонено ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» та іншим особам відчужувати будь-яким чином (в тому числі шляхом укладання договорів купівлі-продажу, міни, інших цивільно-правових договорів, внесення до статутних фондів інших юридичних осіб), обтяжувати будь-яким чином, передавати (в тому числі на умовах застави та ін..) будь-яким фізичним та юридичним особам майно (нерухоме та рухоме), яке належить ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» на праві власності.

Заборонено реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, які мають право перереєстрації корпоративних прав, здійснювати реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців відносно ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія».

Заборонено голові комісії з припинення або ліквідатору проведення будь-яких дій, направлених або пов'язаних з ліквідацією або припиненням діяльності ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія».

Встановлено необхідність направлення копії ухвали до виконання в Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В апеляційній скарзі представник ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом при постановлені ухвали не враховано, що позивач звернулась до суду з позовом немайнового характеру, що унеможливлює накладення арешту на майно відповідача, судом невірно встановлено наявність обставин припинення відповідача та неправомірно зроблений висновок щодо можливості зменшення вартості частини майна, оскільки момент виникнення зобов'язання та його розмір вже встановлені на день смерті виключеного власника, а тому відповідач жодним чином не може його збільшити чи зменшити.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за ОСОБА_4 до ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» про визнання недійсним та скасування рішення зборів власників ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія», змін до установчих документів та зобов'язання ПП «Придніпровська паливно-енергетична компанія» внести зміни до Статуту.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву, в якій вона просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача та заборони певних дій.

Задовольняючи заявлені вимоги щодо забезпечення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити подальше виконання рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.5 статті 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 01.07.2016 року ухвалу про забезпечення позову не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та не вказав порядок виконання.

Згідно роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п.4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання щодо забезпечення заявленого позову, суд першої інстанції вказані обставини не перевірив, не зазначив підстави обрання заявленого виду забезпечення та не обґрунтував можливість обмеження господарюючому суб'єкту користуватися та розпоряджатися власним майном.

Таким чином доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження матеріалами справи, у зв'язку із чим колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, отже апеляційна скарга підлягає задоволенню, як обґрунтована, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, в порядку вимог п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.151-153 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» задовольнити.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 липня 2016 рокускасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» про визнання недійсним та скасування рішення зборів власників Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія», змін до установчих документів та зобов'язання Приватного підприємства «Придніпровська паливно-енергетична компанія» внести зміни до Статуту.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: