У Х В А Л А

16 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору, стягнення коштів та визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року, відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 травня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі − ЦПК України).

У липні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2016 року з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх вимог заявник надав ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, 25 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної й касаційної інстанцій, урахував виконання позивачем протягом тривалого часу умов кредитного договору, у тому числі систематичну сплату періодичних платежів, та дійшов висновку, що позивач фактично вчиняв дії на схвалення укладеного правочину, чим підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні; крім того, банк у письмовій формі надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, попередивши про валютні ризики, а також надав розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки згідно підписаного позивачем графіку платежів. Суд зазначив, що позивач відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не довів обставини, якими обґрунтовував свої вимоги про укладення оспорюваних договорів з порушенням його права як споживача.

Наданою для порівняння ухвалою від 22 жовтня 2014 року суд касаційної інстанції погодився з рішенням апеляційного суду, який частково задовольнив позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів установивши, що банк не надав позивачу повної інформації про умови кредитування, у договорі відсутні відомості детального розпису загальної вартості кредиту; додатковою угодою до договору включені положення які містять умови про зміни у витратах, а додаткові нарахування з відсотків за користування кредитними коштами збільшені; є дисбаланс відсотків і тіла кредиту; відсутній графік погашення кредиту; також банк недобросовісно виконував свої обов'язки за договором, зокрема щодо зменшення розміру відсоткової ставки.

В ухвалі від 25 травня 2016 року суд касаційної інстанції залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним. При цьому суди дійшли висновку, що договір про надання споживчого кредиту не відповідає вимогам статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; позичальнику не надано повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту, податковий режим сплати процентів, валютні ризики, а також не надано графіка платежів із зазначенням сум погашення основного боргу, відсотків за користування кредитом та інших супутніх послуг чи фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом і такий графік між сторонами не підписувався; зазначена у договорі сума кредиту не відповідає його умовам і вартості кредиту, орієнтовна сукупна вартість кредиту становить значно більшу суму, проте така сума в договорі відсутня, як і будь-які посилання на неї.

У наданих для порівняння ухвалах від 22 жовтня 2014 року, 25 травня 2016 року та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2016 року встановлено різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання недійсним кредитного договору, стягнення коштів та визнання недійсним договору іпотеки за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Я.М.Романюк

А.Г.Ярема