Провадження № 2/641/70/2016 Справа № 641/7326/15-ц
Комінтернівський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді: Курганникової О.А.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укросцбанк» про захист прав споживачів та визнання третейської угоди недійсною, -
Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укросцбанк» про захист прав споживачів та визнання третейської угоди недійсною. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської філії правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» 23 жовтня 2007 року був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №39.29-50/992к, згідно з яким їй було надано у користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти.
Відповідно до п. 1.2 Договору кредит надавався позичальнику на споживчі потреби, а саме: для здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу.
На момент укладення Договору існувала типова форма кредитного Договору, яка була розроблена ПАТ «Укрсоцбанк».
Таким чином, вона не мала реальної можливості змінити умови договору, шляхом складання протоколу розбіжностей та остаточного погодження запропонованих умов, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання, яким є договір, укладений між нею та відповідачем, виключає таку можливість.
За вказаних обставин, вона вважає, що умова Договору, яка містила третейське застереження (п. 6.2 ст. 6) була обов'язковою для неї па час укладення Договору, і вона не мала реальної можливості внести свої пропозиції щодо зміни умов Договору.
Як вбачається, з тексту Договору регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався їй разом із Договором, що в свою чергу виключало можливість ознайомитися нею з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.
У зв'язку з наведеним вище вона вважає, що третейське застереження наведене у п. 6.2 ст. 6 Договору не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди» та є несправедливим.
Крім того, зазначення у типовій формі Договору (договору приєднання) конкретного третейського суду та суддів, також позбавило її права на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень статті 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.
Третейське застереження, зазначене у Договорі, порушує її права , оскільки позбавляє права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита передбаченого ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача» тощо.
Представник позивача до судового засідання не зявився, надав до канцелярії суд надав заяву про слухання справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи при заочному розгляді не заперечував.
Представник відповідача до судового засідання не зявився, повідомлений про день та час розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку. Причини не явки суду не повідомив.
У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Таким чином, суд визнає, що відповідач повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.
Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Київської філії правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_4 23 жовтня 2007 року був укладений договір відновлюваної кредитної лінії №39.29-50/992к, згідно з яким їй було надано у користування на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (а. с. 26-31).
Укладаючи договір, позивач була повністю ознайомлена з порядком вирішення спорів, пов'язаних з укладенням та виконанням зазначеного договору, що підтверджується її підписом на кредитному договорі.
Підписавши договір, позивач надала свою згоду саме на такий порядок розгляду спорів, що можуть виникнути між сторонами договору в зв'язку з його виконанням і протягом дії кредитного договору.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.
Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Враховуючи, що зазначеними нормами цивільного законодавства встановлено, що недійсність правочину може мати місце лише в тому випадку, коли на момент вчинення правочину його зміст не відповідав чи суперечив вимогам законодавства, аналіз змісту правочину необхідно здійснювати в тій редакції, яка діяла на момент його вчинення, а не на момент існування норм, прийнятих вподальшому.
Статтею 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі.
Згідно ст.627 ЦК відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 12 Закону України "Про третейські суди", в редакції на час виникнення спірних відносин, передбачено, що регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди, тобто, в будь-якому випадку, регламент третейського суду вже на підставі закону є частиною угоди, незалежно від того, чи він оформлений на паперовому носії, як додаток до договору, чи ні. Зазначена стаття не містить обов'язкової вимоги, що текст третейської угоди має включати в себе текст регламенту третейського суду.
Третейська угода, викладена у вигляді третейського застереження в Договорі, є частиною договору і може бути визнана судом недійсною тільки з підстав, передбачених законом ( пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №.9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними»).
Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як підстави вимог та заперечень. При цьому судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях та домислах.
Однією з підстав позову позивач зазначив, що укладенням третейської угоди його позбавлено права на судовий захист.
Але звернення до третейського суду є одним із способів реалізації права кожного на захист своїх прав у сфері цивільних та господарських правовідносин в межах права, визначеного статтею 55 Конституції. Третейський розгляд, який не є здійсненням правосуддя, представляє недержавну юрисдикційну діяльність, яка здійснюється на підставі законів України шляхом застосування методів арбитрування (Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року №3-рп/2004).
Не можна вважати, що укладення третейської угоди є порушенням прав позивача, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду та не перешкоджає реалізації сторонами права на судовий захист ( пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»).
Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 6-75цс11.
Таким чином, укладення сторонами третейської угоди не порушує норми статті 55 Конституції та статті 6 Конвенції щодо права на судовий захист.
Не може вважатись підставою недійсності третейської угоди і посилання позивачки на той факт, що її не було ознайомлено з Регламентом третейського суду. Такого обов'язку банку умови Договору не передбачають. Рішення третейського суду та виконавчий документ, виданий на його підставі, у будь-якому разі, можуть бути оскаржені в судовому порядку ( частина 4 статі 15 ЦПК).
Таким чином, позивач не надав суду доказів того, що третейська угода суперечить вимогам чинного законодавства, укладена за відсутності вільного волевиявлення сторін, а її умови є несправедливими та дискримінаційними. Підстав для визнання угоди недійсною за статтями 203, 215 та 217 ЦК, на які посилається позивач, суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 61, 88, 197, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: ОСОБА_5