Справа № 367/8804/15-ц Головуючий у І інстанції Карабаза Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/4541/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 20.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Лівінського С.В., Суханової Є.М.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовував тим, що на підставі кредитного договору №45306-СRED від 10.01.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 останній отримав кредит у розмірі 700,00 доларів США на термін до 10.01.2008 року за умови повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Відповідачем не виконуються умови договору і станом на 12.10.2015 року заборгованість склала 919, 45 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 191, 35 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом - 728, 10 доларів США. Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №45306-СRED від 10.01.2007 року станом на 12.10.2015 року в сумі 919, 45 доларів США, що за курсом НБУ складає 19758 грн. 98 коп. та судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами в межах позовної давності та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд, відмовляючи в позові, дійшов безпідставного висновку про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову і застосувати строк позовної давності.

Вирішуючи даний спір, суд обґрунтовував свої висновки тим, що до позовних вимог необхідно застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно уклав кредитний договір №45306-СRED від 10.01.2007 року з ПАТ КБ "Приватбанк" і отримав кредит у розмірі 700 доларів США строком до 10.01.2008 року за умови повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Також ОСОБА_2 не проводить оплату по кредиту і тому станом на 12.10.2015 року у нього виникла заборгованість, що складала 919,45 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 191,35 доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом - 728,10 доларів США.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отримання відповідачем коштів за договором від 10.01.2007 року визнається кожною стороною та не потребує доведення.

Разом з тим, суд вірно погодився з позицією відповідача щодо застосування позовної давності, оскільки відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно з ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, судом вірно встановлено, що перебіг строку позовної давності почався з дня оплати останнього платежу, а саме 01.02.2008 року, а позов предявлений до суду тільки 24.12.2015 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Суд врахував правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК україни.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: