Справа № 188/1077/16-ц
Провадження № 2/188/562/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Бурди П.О.,

при секретарі судового засідання Брагін А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за зобов'язанням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першотравенська міська рада Дніпропетровської області, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

29.08.2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про стягнення боргу за зобов'язанням ( а.с. 2-4).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що наприкінці вересня 2006 року він звернувся до свого знайомого відповідача 1, та попросив допомогти йому з продажем частини його магазину. Через декілька днів відповідач 1 повідомив йому, що відповідач 2 хоче купити частину магазину, але у нього немає можливості сплатити одразу всю суму за магазин та запропонував йому продати магазин у розстрочку, на що позивач погодився.

29.09.2006 року позивач уклав з відповідачем 2 договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по АДРЕСА_1 договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області.

В рахунок виконання умов договору позивачем було передано відповідачу 2 ключі від приміщення 1/2 частини магазину.

Того ж дня відповідачі написали позивачу розписку, в якій відповідач 2 зобов'язався виплатити позивачу всю суму заборгованості за магазин в строк до 29.09.2013 року, а відповідач 1 виступив поручителем по даному зобов'язанню і в разі його невиконання зобов'язався виплати всю суму заборгованості за відповідача 2.

Посилаючись на ст.ст. 204, 207, 541, 543, 546, 553, 554, 611, 612, 625, 629, 638, 692 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на свою користь суму боргу за договором купівлі - продажу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., та понесені ним судові витрати.

22.09.2016 року відповідач 2 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першотравенська міська рада Дніпропетровської області, про визнання права власності (а.с. 33-37), посилаючись на те, що у вересні 2006 року відповідач 2 домовився з позивачем та ОСОБА_4 про купівлю - продаж магазину, розташованого по АДРЕСА_1

29.09.2006 року відповідач 2 уклав договір купівлі - продажу № П-09/02-П з ОСОБА_4 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області. З ОСОБА_4 відповідач 2 розрахувався повністю сплативши їй 20000 грн., що можуть підтвердити свідки.

Також 29.09.2006 року відповідач 2 уклав договір купівлі - продажу № П-09/01-П з позивачем 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв. м. магазина загальною площею 86,2 кв. м., розташованого по АДРЕСА_1, договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області.

1/2 частина магазину не була належним чином здана в експлуатацію після завершення її будівництва, що не давало можливості відповідачу 2 оформити належним чином право власності на придбане майно.

Оскільки позивач не здав в експлуатацію 1/2 частину магазину та не виготовив правовстановлюючі документи, то вони з ним домовилися про те, що він доробить їх, що дасть потім можливість зробити відповідачу 2 правовстановлюючі документи на своє ім'я на весь магазин.

Відповідач 2 зобов'язався виплатити позивачу всю суму заборгованості 20000 грн. за його 1/2 частину магазину в строк до 29.09.2013 року, а відповідач 1 виступив поручителем по даному зобов'язанню і в разі не виконання ним зобов'язань, зобов'язався виплати всю суму заборгованості за нього, про що ними було дано позивачу розписку. Того ж дня позивач та ОСОБА_4 передали йому ключі від магазину.

Відповідачу 2 у зустрічному позові зазначив, що у визначений в розписці строк він виплатив позивачу 20000 грн. за магазин, але не забрав боргову розписку, бо позивач сказав, що десь її поклав і не може знайти, обіцяв віддати пізніше. До цього часу позивач правовстановлюючі документи не виготовив, умови їхньої домовленості не виконав, розписку він так і не повернув, у зв'язку з чим відповідач 2 не має змоги у повному обсязі користуватися придбаним майном та зареєструвати на своє ім`я право власності. На неодноразові звернення відповідача 2 до позивача він йому відповідав, що пізніше все зробить, зараз у нього немає грошей.

28.12.2015 року відповідач 2 уклав з Першотравенською міською радою договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, загальною площею 0,0105 га, що знаходиться під спірним магазином за адресою вул. Жовтнева, 9-А м. Першотравенськ Дніпропетровської області, за яким він сплачує орендну плату за земельну ділянку під усім магазином, що підтверджує його фактичне володіння і користування усім магазином.

Посилаючись на ст.ст. 204, 220, 328, 331, 376, 392, 638 ЦК України відповідач 2 у зустрічному позові просив:

визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/02-П, укладений 29.09.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частини площею 43,2 кв. м магазина загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, посвідченого Промисловою товарною біржею у м. Павлограді;

визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/01-П, укладений 29.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв. м, загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, посвідченого Промисловою товарною біржею у м. Павлограді;

визнати за ОСОБА_3 право власності на магазин, який розташований по АДРЕСА_1 та відповідно до технічного паспорта має загальну площу 80,5 кв. м.

В судовому засіданні позивач за первинним позовом свій позов підтримав та просив його задовольнити. На початку розгляду справи просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити, але після перевірки обставин справи доказами визнав зустрічний позов відповідача 2.

Відповідач 1 за первісним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що позов заявлено ним безпідставно, тому що відповідач 2 повернув йому всі кошти за магазин у присутності відповідача 1, проти задоволення зустрічного позову не заперечував.

В судовому засіданні відповідач 2 первинний позов теж не визнав, просив у його задоволенні відмовити, заявлений ним зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ОСОБА_3 визнала, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала, оскільки позивач з нею повністю розрахувався (а.с. 67).

Представник третьої особи Першотравенської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 77-78).

Частиною 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши надані ними і наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі.

Статтею 113 ЦПК України передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 1).

Зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється в суді за місцем розгляду первісного позову (ч. 2).

Стаття 114 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч.1).

Відповідно до ст.123 ЦПК України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин, але коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом.

В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється до суду за місцем розгляду первісного позову, то на нього не поширюються правила статті 114 ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей.

Судом встановлено, що 14.03.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину площею 43,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.03.2001 року серії АВР № 284396, посвідченим приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. (а.с.62).

29.09.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу № П-09/02-П від 29.09.2006 року, посвідченим Промисловою товарною біржею у м. Павлограді (а.с. 46).

Відповідно до специфікації на товар предметом договору є 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м (а.с. 47).

Згідно з актом приймання - передачі товару від 30.09.2006 року ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняв 1/2 частину магазину (а.с. 48).

У заяві ОСОБА_4 до суду зазначено, що ОСОБА_3 сплатив їй 20000 грн. за продану нею 1/2 частину магазину (а.с. 67).

29.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі - продажу № П-09/01-П від 29.09.2006 року, посвідченим Промисловою товарною біржею у м. Павлограді (а.с. 43).

Відповідно до специфікації на товар предметом договору є 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м (а.с. 44).

Згідно з актом приймання - передачі товару від 30.09.2006 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв 1/2 частину магазину (а.с. 45).

29.09.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дали ОСОБА_1 розписку, в якій ОСОБА_3 зобов'язався виплатити ОСОБА_1 20000 грн. за магазин в строк до 29.09.2013 року, а ОСОБА_2 виступив поручителем по даному зобов'язанню і разі його невиконання зобов'язався виплати всю суму заборгованості за ОСОБА_3 (а.с. 25).

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Власники майна передали майно позивачу у володіння.

У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Частинами 1,2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч.1-3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України).

28.12.2015 року між ОСОБА_3 та Першотравенською міською радою Дніпропетровської області укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 загальною площею 0,0105 га., нормативно грошова оцінка якої складає 40338,90 грн. і яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 58-61).

Договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 53442452 від 17.02.2016 року (а.с. 54-55).

Суд дійшов висновку, що визнання зустрічного позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до технічного паспорту на магазин АДРЕСА_1 виготовлений 23.07.2015 року ФОП ОСОБА_7, складається із наступних споруд, що визначено в технічному паспорті спеціальними знаками: торговий зал - 1; підсобне приміщення - 2; підсобне приміщення - 3; санвузол - 4; тамбур - І (а.с. 49-53).

Вартість спірного магазину станом на 05.07.2016 року складає 55140 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будівлі магазина, загальною площею 80,5 кв. м. розташованого за адресою: АДРЕСА_1, виконаного суб'єктом оціночної діяльності на підставі договору від 05 липня 2016 року № 38/1/16-ПТ-М (а.с.56-57).

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує залишити судові витрати на позивачеві за первісним позовом та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом в рівних частках на користь позивача документально підтверджені квитанцією № NOK7G38038 від 22.09.2016 року, що міститься в матеріалах справи, судові витрати в розмірі 551,40 грн. за сплату судового збору (а.с. 32).

На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 207, 220, 328, 331, 334, 376, 392, 638, 655 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 113, 123, 174, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за зобов'язанням відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першотравенська міська рада Дніпропетровської області, про визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/02-П, укладений 29.09.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 1/2 частини площею 43,2 кв. м магазину загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 посвідчений Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області.

Визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/01-П, укладений 29.09.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 1/2 частини площею 43,2 кв. м магазину загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, посвідчений Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на магазин, який відповідно до технічного паспорта має загальну площу 80,5 кв. м і розташований по АДРЕСА_1

Судові витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову залишити на позивачеві за первісним позовом ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. О. Бурда