АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Колдіна О.О.
№ 22-ц/796/8648/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28.07.2016 року доповнено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року в справі за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судовий збір в дохід держави в розмірі 19215,73 грн.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» судовий збір у розмірі 1218 грн.

Зазначає, що суд ухвалив додаткове рішення 28.07.2016 року у відсутності апелянта, позбавив його можливості в судовому засіданні надати суду свої пояснення, чим порушив норми процесуального права, зокрема ч.ч.1,2 ст.27 ЦПК України та ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при подачі позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в позивач зазначав про те, що вимога нового кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про стягнення заборгованості після вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором, як вимога немайнового характеру.

А тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про стягнення з позивача судового збору в дохід держави в розмірі 19215,73 грн.

В судовому засідання представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача,з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1362248,91 грн., яка складається з суми простроченого основного боргу за кредитом - 501976,57 грн.; суми нарахованих процентів - 10067,45 грн.; суми прострочених процентів - 850204,89 грн.

При сплаті судового збору в розмірі 1218 грн., ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» посилався на те, що даний позов є позовом немайнового характеру.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2016 року у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Проте, при ухваленні рішення судом не вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення судового збору в сумі 19215,73 грн. суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з позовом позивачем не було в належному розмірі сплачено суму судового збору та оскільки у задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було відмовлено, з позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі недоплаченої суми судового збору при зверненні до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розмірі ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно з ст.2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Відповідно до ст.3 вказаного Закону судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

Пунктом 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (із змінами і доповненнями у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч.3 ст.2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором є спором майнового характеру, а тому при зверненні до суду позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 20433,73 грн., що становить 1,5% від ціни позову. При зверненні до суду з даним позовом позивачем не була в належному розмірі сплачена сума судового збору.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року відповідно до правил ст.88 ЦПК України у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, при задоволенні позову - з відповідача.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст.220 ЦПК України визначено, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомлення сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

Оскільки прим ухваленні рішення, судом першої інстанції відповідно до ст.88 ЦПК України не вирішено питання судових витрат, суд при ухваленні додаткового рішення дійшов вірного висновку про стягненню з позивача судового збору в розмірі недоплаченої суми судового збору при зверненні до суду з позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимога нового кредитора ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про стягнення заборгованості після вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором, як вимога немайнового характеру, але суд проігнорував даний факт та не зазначив про це в своєму додатковому рішенні від 28.07.2016 року, та не врахував роз'яснення, які викладені в п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даному пункті зазначено, що вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо), а не навпаки.

Доводи апелянта про те, що при вирішенні питання щодо розміру судового збору необхідно застосувати положення ст.8 ЦК України та ст.8 ЦПК України щодо аналогії закону та аналогії права колегія суддів вважає помилковим, оскільки питання щодо сплати судового збору врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про судовий збір».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу у відсутності представника позивача чим порушив його процесуальні права передбачені ст.ст.27, 57 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зокрема з довідки від 28.07.2016 року складеної секретарем судового засідання сторони, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про розгляд справи був повідомлений належним чином, а його перебування в приміщенні суду не свідчить про порушення його прав при розгляді даної справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відхилити.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді