Справа № 211/7541/15-ц
Провадження № 2/211/740/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 лютого 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого -судді Ткаченко С.В.

при секретарі Форманчук К.М.

за відсутності:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя без реального поділу майна, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, який 23 12 2015 року уточнила , про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя без реального поділу майна, вказавши, що вона з 29.10.1982 року по 19.10.2000 року з ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

23.09.2000 року у період шлюбу, вона з ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1, яка в КП ДОР «Криворізьке БТІ » була зареєстрована на ім'я чоловіка ОСОБА_3

08.06.2013 року після укладення шлюбу з іншим чоловіком вона змінила прізвище з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на його частку зазначеного спільного майна - квартири АДРЕСА_1. Однак у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя їй було відмовлено, оскільки на момент смерті ОСОБА_3, вона з ним вже не перебувала у зареєстрованому шлюбі.

Спадщину після смерті колишнього чоловіка, прийняла їх донька ОСОБА_2 (відповідач по даній справі).

За приписами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вищезазначеної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Таким чином припинення шлюбу внаслідок розлучення не припиняє спільної сумісної власності подружжя, тож зазначена квартира на момент смерті колишнього чоловіка, відносилась до об'єкта їхнього з ним права спільної сумісної власності.

З метою недопущення включення її частки у праві спільної сумісної власності до спадкової маси, вона просить визначити частки її та померлого ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 в розмір 1/2 частки за кожним , визнати її право власності на 1/ 2 частку цієї квартири.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, що передбачено ч.1 ст. 55 Конституції України.

Згідно ст. 15 ЦК України «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства».

Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов'язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.

Судом встановлено та перевірено доказами, що позивач та ОСОБА_3, 29 жовтня 1982 року зареєстрували шлюб у Дзержинському відділі ЗАГС м. Кривого Рогу, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1181, у зв'язку з чим позивач змінила дошлюбне прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.6 свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1). 19 жовтня 2000 року шлюб між ними було розірвано (а.с.10 свідоцтво про розірвання шлюбу ).

За період шлюбу подружжя на підставі договору купівлі продажу від 23.09.2000 року придбали квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7), яка була зареєстрована на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» за чоловіком ОСОБА_3 (а.с. 8- реєстраційне посвідчення, а.с. 9 довідка).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с. 12 свідоцтво про смерть).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частку в спільному майні подружжя, яке складається з кварти АДРЕСА_1. Позивачу у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, відмовлено оскільки на день смерті спадкодавця позивач не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. 07.07.2015 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лосінець С.М., було заведено спадкову справу № 222/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3, на підставі заяви про прийняття спадщини спадкоємця першої черги (доньки спадкодавця) - ОСОБА_2 (відповідача по справі, яка є її дочкою ) (а.с. 14 постанова приватного нотаріуса Лосінець С.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії).

Також позивачу нотаріусом було роз'яснено, що для оформлення права власності на частку у спільному майні, яке набувалося у період зареєстрованого шлюбу, вона має право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про визнання права власності на належну їй частку майна.

Враховуючи наведене суд зазначає, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому Сімейний Кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року, в наслідок чого його норми застосовуються до сімейних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Аналогічне зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-66цс13.

У зв'язку із наведеним правовий режим майна набутого подружжям до 01 січня 2004 року, визначається із урахуванням положень Кодексу про шлюб та сім'ю України, Закону України "Про власність" від 05 травня1993 року, що діли на момент виникнення прав у кожного із подружжя на зазначене майно.

Положеннями ст. 22 КпШС визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення викладено в новій редакції СК України, зокрема у ст.60 визначено, що, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Враховуючи наведене, спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5, позивач змінила своє прізвище - ОСОБА_1 на «ОСОБА_1» (а.с. 11 - копія свідоцтва про шлюб від 08.06.2013 року).

Таким чином, в суді знайшов підтвердження той факт, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, придбали квартиру АДРЕСА_1, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, та дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов'язком. При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст. 60 ЦПК України, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач проти позову не заперечує.

Окрім того як зазначено в роз'ясненях абз. 2 п.12 Постановою ПВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача, що її частка та частка померлого ОСОБА_3 (колишнього чоловіка) у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, складають по 1/ 2 частці.

Отже, суд вважає за можливе визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частину квартири АДРЕСА_1.

На підставі ст.ст. 22, 28 КпШС України (в редакції від 20.06.1969р. № 2006-VII) та керуючись ст. 355, ч.2 ст.370, ч.1-3 ст. 372 ЦК України, ст.ст.1, 10, 11, 60, 208, 209, 197, 212-216, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя без реального поділу майна задовільнити.

Визначити частку ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, в розмір 1 /2 частки.

Визначити, що частка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, станом на дату його смерті становила 1 /2 частку.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/ 2 частку квартири АДРЕСА_1.

Встановити, що станом на дату смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_3, належала на праві власності 1 /2 частка квартири АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко