Справа № 2-125/11
Провадження № 4-с/487/78/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 року Заводський районний суд м. Миколаєва

в складі головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Попович В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою скаргу Приватного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа, -

В С Т А Н О В И В:

05.07.2016 року року ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа.

Так в скарзі банк вказав, 14.02.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення у цивільній справі №2-125/11 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 462,55 грн., державного мита у розмірі 194,63 грн., витрат на ІТЗ судового розгляду у розмірі 120,00 грн., яке вступило в законну силу 25.02.2011 року. Але 26.05.2016 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий документ, заявник просив задовольнити скаргу та визнати дії державного виконавця про не надсилання рекомендованого листа з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа неправомірними.

У судове засідання представник скаржника не зявився.

Представник Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких просив залишити скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Статтею 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця, суд визнає їх неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновити його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що 14.02.2011 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення у цивільній справі №2-125/11 за позовом ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 19 462,55 грн., державного мита у розмірі 194,63 грн., витрат на ІТЗ судового розгляду у розмірі 120,00 грн., яке вступило в законну силу 25.02.2011 року.

26.03.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно акту державного виконавця від 24.05.2016 року за місцем проживання боржник двері не відчинила, а згідно акту від 27.04.2016 року, боржник ОСОБА_3 на виклик до відділу не зявився.

26.05.2016 року державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_4 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов про повернення виконавчого документу стягувача відповідно до ст. 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається із наданих матеріалів виконавчого провадження, вказана постанова була направлена стягувачу в порушення вищезазначених вимог закону.

Тому дії державного виконавця в цій частині вимог скаржника є неправомірними.

Що стосується визнання дій державного виконавця стосовно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, то суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог п. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ , на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника юридичної особи , місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконання підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи , що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Враховуюче викладене, суд приходить до переконання, що доказів невідповідності встановлених державним виконавцем обставин, які б зумовили винесення оскаржуваної постанови скаржником суду не надано.

Таким чином суд вважає, що скарга в частині оскарження дій державного виконавця по повернення виконавчого документу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 383-387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_4 про не надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови про повернення виконавчого документа неправомірною.

В задоволені іншої частини вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів з дня її проголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст. ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: ОСОБА_5