Провадження № 2/761/1892/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору дванадцята Київська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2015 року надійшла до суду позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа дванадцята Київська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у м. Києві про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач зазначила, що її мати ОСОБА_2 з кінця листопада 2009 року з її знайомим ОСОБА_6 спільно проживали однією сім'єю у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за пропозицією, до дня його смерті, останній перебував у лікарнях, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За цей період ними було поліпшено стан квартири, а саме полагоджено санвузол, придбані необхідні речі для його облаштування. ОСОБА_6 не працював, мав доходи від продажу книг. З метою забезпечення спільного побуту, вони спільні доходи витрачали на їжу, ремонт, влаштування квартири тощо. До неї, позивачки ОСОБА_6 відносився як до доньки, мав намір одружитись з її матір'ю.

Всі вищевказані обставини можуть підтвердити багато свідків, спільних знайомих, сусіди.

Після смерті ОСОБА_6 вони з матір'ю деякий час проживали у квартирі, однак сестри померлого, як вони назвали себе на похоронах, повідомили їх про виселення з квартири, як спадкоємці померлого. При житті останнього сестри його не відвідували.

Посилаючись на викладене, позивач, вважає, що вона також має право на спадщину у порядку статті 1264 Цивільного кодексу України, оскільки є спадкоємцем четвертої черги за законом, як падчериця, оскільки згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що її прийняла.

Щодо прийняття спадщини чи складання заповіту від імені ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 їй невідомо.

З огляду на вищенаведені обставини позивач просила:

- встановити факт її сумісного проживання з померлим ОСОБА_6

- визнати за нею, ОСОБА_1, право на спадкування за законом після ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

- визнати за нею, ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6 на праві власності.

За заявою позивача ухвалою судді від 21.12.2015 року задоволено частково заяву позивача про накладення арешту на все майно у квартирі АДРЕСА_1. (а.с. 52).

Ухвалою суду від 28 квітня 2016 року виправлено описку в ухвалі від 21.12.3015 року, а саме накладено арешт та заборонено відчуження майна, що знаходиться у квартирі АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1.

У грудні 2015 року до суду подана заява ОСОБА_3 про залучення як третіх осіб із самостійними вимогами її та ОСОБА_4 до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту сумісного проживання з їх двоюрідним братом ОСОБА_6 та визнання права на спадщину. (а.с. 93).

У заяві зазначено, що після смерті брата ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_4, отримавши свідоцтво про смерть 14.05.2015 року двоюрідного брата, взяли на себе організацію його поховання, одержали прах брата та замовили проведення ритуалу поховання за договором-замовленням з оплатою всіх витрат.

За їх заявою було отримано довідку КП «Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про відсутність зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1, яка належала брату на праві власності, що підтверджено відповідними свідоцтвами про власність. Родинний зв'язок із померлий підтверджено наданими копіями документів.

У грудні 2015 року надійшло до суду клопотання позивача про залучення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 як співвідповідачів.

Ухвалою суду від 02 лютого 2016 року задоволено частково клопотання позивача та третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, заяви яких про прийняття спадщини прийняті є у спадковій справі № 777/15 (а.с. 59), розпочатій за їх заявою як спадкоємців у травні 2015 року, (а.с. 132) та залучено їх до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з посиланням на обставини, викладені у позовній заяві та письмових та усних поясненнях.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечила, пояснень не надала, на запитання представника третьої особи пояснила, що зі слів ОСОБА_6 знає про його батьків та про двох сестер, які, як зазначав ОСОБА_6 мають його поховати у зв'язку з неправильним поділом коштів. Документи на квартири забрали сестри померлого, яким вона віддала ключі від квартири. Вона проживала у квартирі за місцем реєстрації. ОСОБА_6 обіцяв «переписати квартиру на її дочку», але це питання не обговорювалось.

Третя особа ОСОБА_5 та представник третьої особи ОСОБА_3, просили відмовити у задоволенні позову, долучивши письмові пояснення, у яких, оцінюючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, зазначили, що позивач та відповідач наданими доказами, зокрема показаннями свідків не довели факту сумісного проживання з ОСОБА_6 однією сім'єю. За 5 років начебто «спільного проживання» відповідач не тільки не уклала шлюб із спадкодавцем, але навіть не була зареєстрована в спірній квартирі, що свідчить про певну недовіру між спадкодавцем та його сусідами по спірній квартирі. Також про недовіру та окремі бюджети свідчить наявність письмового звіту про витрати на ремонт, якого не було.

Отже, позовні вимоги, не були забезпечені належними та допустимими доказами, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, пояснення третіх осіб без самостійних вимог та їх представника, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріалів спадкової справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду у жовтні 2015 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулась із позовом до ОСОБА_2, її матері про визнання встановлення факту сумісного проживання із знайомим її матері ОСОБА_6, посилаючись на те, що вони спільно проживали однією сім'єю у його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та з вимогою про визнання права на спадкування за законом на підставі спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач зазначила, що її мати ОСОБА_2 з кінця листопада 2009 року спільно проживаючи однією сім'єю з її знайомим ОСОБА_6 поліпшили стан квартири, а саме було полагоджено санвузол, придбані необхідні речі для його облаштування. ОСОБА_6 не працював, мав доходи від продажу книг. З метою забезпечення спільного побуту, вони спільні доходи витрачали на їжу, ремонт, влаштування квартири тощо.

Після смерті ОСОБА_6, вони з матір'ю деякий час проживали у квартирі, однак сестри померлого, як спадкоємці померлого, як вони назвали себе на похоронах, повідомили їх про виселення з квартири, хоча при житті останнього сестри його не відвідували.

Посилаючись на викладене, позивач, вважає, що вона також має право на спадщину у порядку статті 1264 Цивільного кодексу України, оскільки є спадкоємцем четвертої черги за законом, як падчериця.

Тому позивач просила встановити факт її сумісного проживання з померлим ОСОБА_6 з метою визнання за нею, права на спадкування за законом після ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із положеннями ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зокрема, ч.2 статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, (окрім перелічених у ч.1) від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності із ст.1268 ЦК України, на яку посилається заявниця у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Як встановлено судом ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено актовий запис № 830414 травня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим тоді ж Відділом реєстрації смерті у м. Києві серія НОМЕР_1. Місце реєстрації ОСОБА_6 - АДРЕСА_1. Квартира має загальну площу 43,10 кв.м., житлова площа - 29,70 кв.м., двокімнатна.

Інших осіб офіційно зареєстрованих постійно або тимчасово не було.

Квартира належала лише позивачу на день його смерті на праві власності на підставі: свідоцтва про право на спадщину за законом виданим на ? частину квартири, виданим 23 квітня 2007 року державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_11, свідоцтва про право приватної спільної власності на житло від 08.10.2004 року на підставі Закону України «Про приватизацію житлового фонду» по ? частині на ОСОБА_11 та ОСОБА_6. Квартира зареєстрована у КМБТІ за реєстром № 2791/7701 08 травня 2007 року.

Як зазначено у ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу, на яку вказано у вищезазначеній Постанові Пленуму Верховного Сулу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

У судовому засіданні судом були допитані свідки з боку позивача, з показань яких вбачається, що обидві сторони дійсно були знайомі з ОСОБА_6, який у свої 57 років проживав один у квартирі, до якої запрошував відповідачку з її дочкою, проводив з ними певні часи, разом прогулювались містом, останнє в основному підтверджено свідками, зокрема щодо зустрічі Нового 2010 року на Майдані Незалежності, коли ОСОБА_6 запросив всіх своїх друзів до себе на квартиру разом з її матір'ю та нею, позивачкою, називав її донькою, а матір - дружиною.

Водночас, щодо проживання у квартирі з листопада 2009 року достовірних доказів не надано. З пояснень свідка ОСОБА_6 слідує, що відповідач працювала у кіоску на ринку, там же працював ОСОБА_6, займаючись обміном книг. Заробітки були нестабільні. Свідок не міг пояснити щодо факту придбання меблів чи інших речей у квартиру вкладання позивачем та її матір'ю коштів у спільні витрати. Власних речей сторін не бачив, окрім верхнього одягу на вішалці. Свідок пояснив, що ОСОБА_11 часто лежав у лікарні.

Як посилається у письмових поясненнях 3-тя особа ОСОБА_5 щодо показань цього свідка, то ОСОБА_6 повідомив суд, що спадкодавець мав нестабільні статки від продажу книг та пенсію інваліда, які свідчили про його нестабільні та мінливі доходи. ОСОБА_6 подарував спадкодавцю телевізор, а холодильник у спадкодавця з'явився лише після 2010 року вперше за довгий період часу. Проведення ремонту в спірній квартирі ОСОБА_6 заперечив, пояснивши, що у спадкодавця на це не було коштів. Важливим (на думку ОСОБА_6.) свідченням ведення спільного господарства спадкодавця з Відповідачкою є той факт, що відбулося розчищення балкону, на що спадкодавець не міг наважитися багато років. Також свідок ОСОБА_6 визнав, що фотоматеріали фіксують наявний стан спірної квартири. Зокрема, ОСОБА_6 впізнав двері, які він разом із спадкодавцем демонтував з метою заміни, але в подальшому вони знову були встановлені на попереднє місце, оскільки (зі слів свідка ОСОБА_6.) ремонт у квартирі залишився у планах спадкодавця.

Свідок ОСОБА_9, яка є подругою Позивачки з 2009 року (знайомі за місцем навчання - Національний університет фізичного виховання і спорту України) показала, що у спірній квартирі не бувала жодного разу. Про справу знає зі слів інших, що на майно, нібито, претендує ОСОБА_2, а не її дочка ОСОБА_1. Зі спадкодавцем знайома з кінця 2009 року. Знає, що в квартирі ОСОБА_1 проживала з 2010 року, за квартиру не платила, витрат по квартирі не несла.

Свідок ОСОБА_10 подруга відповідачки з дитинства пояснила, що познайомилась із ОСОБА_6 у 2009 році на ринку, знає, що він зустрічався з відповідачем, ходили до театру та відвідували її у лікарні. Знає про те, що квартира, де зареєстрована подруга з дочкою знаходиться у запущеному стані.

Свідок ОСОБА_8, сусідка відповідача за місцем її реєстрації, з якою вона ходила на роботу разом, знала, що відповідач планувала проживати разом з ОСОБА_6, зі слів відповідача знає, що переїхала до нього, але сама свідок у квартирі не була, щодо ремонту їй відомо від подруги, що купували сантехніку, що брат відповідача допомагав робити ремонт.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку що достовірних доказів, які б підтверджували встановлення між позивачем та ОСОБА_6 відносин, які позивач зазначила сімейними, посилаючись, що його відносини до неї як до доньки відповідачки пов'язані із створенням на протязі п'яти років сім'ї із осіб, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, не знайшли підтвердження за матеріалами справи.

Показання свідків, які не були у квартирі, знають про відносини між померлим та відповідачем зі слів, які чули від них або інших осіб.

При цьому, як встановлено судом, маючи інше місце проживання, позивачка та відповідач не приймали участь в оплаті житлово-комунальних послуг, не звертались до лікарні за місцем проживання ОСОБА_6, не отримували кореспонденцію за вказаною адресою квартири ОСОБА_6

За таких обставин суд вважає, що у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору дванадцята Київська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно слід відмовити.

З огляду на викладене на підставі ст.ст. 15, 16, 1222, 1223, 1268 ЦК України, Сімейного кодексу та керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 256 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на предмет спору дванадцята Київська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту сумісного проживання, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.