АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/7852/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 рокуПублічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду позовомОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % строком на один рік. Відповідно до умов договору, позичальника було зобов'язано щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму кредиту у визначені строки. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року задоволено вказаний позов, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк 47 884,11 грн. заборгованості за кредитним договором, суму сплаченого судового збору в розмірі 478,00 грн., а всього стягнуто 48 362,11 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору кінцевий термін виконання зобов'язання відповідає строку дії картки, який в заяві визначений до жовтня 2007 року. Автоматичне продовження терміну дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання. Відтак, право на звернення до суду з позовом у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло у жовтні 2007 року, проте банк звернувся до суду з позовом лише 06 жовтня 2014 року, тобто з пропуском позовної давності. Звертає увагу на те, що умови та правила надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_2, та на документі відсутня дата їх затвердження. При цьому, в матеріалах справи відсутні допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці умови розуміла ОСОБА_2, підписуючи заяву позичальника, або що в подальшому такі умови не змінювалися. Також зазначає, що позивачем не було додано до матеріалів справи пам'ятки клієнта та тарифів банку, які є невід'ємними частинами кредитного договору та визначають його умови та порядок погашення кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 серпня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року вказану ухвалу Апеляційного суду міста Києва скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час повторного апеляційного розгляду в судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 жовтня 2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом приєднання, відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надалоОСОБА_2 кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % строком на один рік (т.1, а.с.8).

Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно вносити грошові кошти в рахунок погашення кредиту та повернути всю суму позики у визначені строки. Кредитним договором передбачено, що у випадку порушення термінів повернення кредиту, кредитор може нараховувати штрафні санкції на суму боргу за весь час прострочення та вимагати повного виконання боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін.

Згідно з п. п. 3.1.1. та 3.1.3. Правил користування платіжною картою, Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказується на лицевій стороні карти (рік та місяць). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного на картці. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності на картрахунку грошових коштів для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій (т.1, а.с.10 зворот).

У 2014 році з рахунку ОСОБА_2 здійснено автоматичне погашення частини кредиту.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 17 червня 2014 року становить 47 884,11 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14 434,12 грн., заборгованість по процентам у розмірі 30 693,60 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, штраф (процентна складова) у розмірі 2 256,39 грн.(т.1, а.с.5-7).

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» порушило перед судом питання про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що встановлений сторонами строк дії картки було пролонговано згідно з Правилами користування платіжною картою і відповідач не оскаржувала дії банку щодо автоматичного списання коштів з її рахунків для погашення заборгованості у квітні 2014 року, тобто, фактично погодилась з такими діями банку. Внаслідок указаного списання відбулось часткове погашення спірної кредитної заборгованості та перервано строк позовної давності, у зв'язку не підлягають застосуванню положення законодавства щодо наслідків пропуску строку позовної давності.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що судом було неправильно застосовано положення ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язався вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правого зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання ( ст..510 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений строк.

В законодавстві визначають різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст..ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалася на те, що термін дії банківської картки, виданої банком на підставі спірного кредитного договору, один рік, який закінчився у жовтні 2007 року. При цьому, відповідач не заперечувала, що останнє надходження готівки на картковий рахунок здійснювалось у вересні 2009 року (а.с.95-98).

Пунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) (т.1, а.с.10 зворот).

Відтак, дія картки закінчилась у жовтні 2007 року, останній платіж здійснено у вересні 2009 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось лише у жовтні 2014 року, тобто з пропуском загальної позовної давності, установленої ст. 257 ЦК України.

При цьому, пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, проте, після закінчення строку дії договору банк не видавав боржнику грошових коштів і нової платіжної картки, а боржник своїх зобов'язань за договором від 18 жовтня 2006 року не виконав.

Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2014 року (справа № 6-167цс14).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 було здійснено у вересні 2009 року.

Автоматичне погашення банком частини кредиту в 2014 році з рахунку ОСОБА_2 не свідчить про визнання нею свого боргу та не може слугувати підставою для переривання позовної давності виходячи з наступного.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені статтею 264 ЦК України.

Так, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново ( ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України). При цьому слід враховувати, що переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився.

Відповідно до п.1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21.01.2004, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції), або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

З урахуванням обставин справи, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть належати: визнання пред'явленої претензії; зміна умов договору, з яких вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про внесення таких змін; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, При цьому,Є якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) платежів.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника, в даному випадку не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Позивачем не надано судом будь-яких належних доказів, що автоматичне погашення частини кредиту з іншого відкритого рахунку ОСОБА_2 відбулось за її згодою.

Таким чином, бездіяльність ОСОБА_2 стосовно оскарження дій щодо списання коштів поза її волею не може свідчити про визнання нею боргу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про переривання позовної давності та наявність правових підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року ухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: О.В. Борисова

Д.Р. Гаращенко