АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Костюк Л.С.

за участю: відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3, представника служби у справах дітей ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, приватне підприємство «Садгора -Сервіс» про позбавлення права користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що на підставі договору дарування від 18.05.1999 року він є власником житлового будинку №120 по вул.Учительській в м.Чернівці, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням 9 сесії Чернівецької міської ради XXIV скликання від 27.02.2003 року №172 йому у приватну власність передано земельну ділянку

№22ц-1002/16 Головуючий у І інстанції Тріска А.І.

Категорія 44 Суддя-доповідач ОСОБА_9

площею 0,1000 га за адресою м.Чернівці, вул. Учительська, 120 та видано Державний акт на право приватної власності на землю.

До договору дарування власником житлового будинку був ОСОБА_10.

Зазначав, що відповідачі не є членами його сім»ї, будь-яких договірних відносин між ними не існує.

З підстав ст.319 ЦК України та ст.156 ЖК України просив позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за №120 по вул.Учительській в м.Чернівці.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2016 року позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 права користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за №120 по вул.Учительській в м.Чернівці.

На дане рішення суду ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, в інтересах яких за довіреністю діє ОСОБА_3, подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду та винести нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилаються на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в спірному будинку змінився власник, який вправі ставити питання про усунення перешкод в користуванні власністю осіб, які не є членами його сім»ї і з якими у нього немає ніяких договірних правовідносин.

Проте до такого висновку суд дійшов неповно з»ясувавши всі обставини справи.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані в житловому будинку №120 по вул.Учительській в м.Чернівці.

На час реєстрації відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в спірному будинку власником будинку був ОСОБА_10.

Відповідно до договору дарування від 18 травня 1999 року ОСОБА_10 подарував, а позивач ОСОБА_5 прийняв в дар житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, розташований в м.Черівці, по вул.Учительській, 120 (а.с.4-5).

23 липня 2001 року в спірному будинку були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а 04 червня 2006 року ОСОБА_7 Дані обставини підтверджуються довідкою ПП «СадгораСервіс» №2668 від 14.05.2015 року (а.с.22).

Відповідно до договору дарування від 13 лютого 2015 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_11 прийняла у дар житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами №120, що знаходиться в м.Чернівці, по вул.Учительській. Даний договір дарування був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.02.2015 року за №19322797 (а.с.138-139).

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що станом на час пред»явлення позову позивач ОСОБА_5 був власником спірного будинку.

Посилання в рішенні суду на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як на доказ належності на праві власності спірного будинку позивачу (а.с.6) колегія суддів вважає недостатнім, оскільки у графі «підстава виникнення права власності» зазначений «договір дарування від 18.05.1999 року».

В той же час, в матеріалах справи відсутні відомості про перехід права власності від ОСОБА_11 до позивача ОСОБА_5 після укладеного 13 лютого 2015 року договору дарування, як і відсутні відомості про визнання договору дарування житлового будинку від 13 лютого 2015 року недійсним або про його розірвання.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 ст.131 ЦПК України сторони зобов»язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Для з»ясування обставин кому належав на праві власності спірний будинок на час пред»явлення позову до суду, колегія суддів неодноразово відкладала розгляд справи в апеляційній інстанції для виклику позивача та його представника. Проте ні позивач, ні його представник в судові засідання колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду не з»являлися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Таким чином, з врахуванням вимог диспозитивності, колегія суддів вважає, що власником спірного будинку на час пред»явлення позову до суду була ОСОБА_11, яка будь-яких позовних вимог не пред»являла. Позивач ОСОБА_5 не був власником спірного будинку.

Суд першої інстанції дані обставини не з»ясував та прийшов до помилкового висновку про порушення прав позивача як власника будинку.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей Чернівецької міської ради, приватне підприємство «Садгора -Сервіс» про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: