Номер справи 220/1373/16-ц
Номер провадження2/220/506/16
18 жовтня 2016 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Якішиної О.М.
за участю секретаря Чернякової В.С.
прокурора Литвиненка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав,
19.07.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно їх спільної дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 1999 року по 2001 рік вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 Після народження дитини, стосунки між нами погіршилися, а в 2001 році вони взагалі припинилися. 26.12.2003 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_4, з яким вона проживає і до теперішнього часу. Після припинення шлюбних відносин, відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні їхньої спільної дитини, матеріально не допомагав, участі у вихованні не приймав, хоча і мешкав досить тривалий час неподалік від них. На теперішній час фактичне місце проживання відповідача їй не відомо. Тому просить суд позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини ОСОБА_3
Представик позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та додатково пояснила, що позбавлення відповідача батьківських прав необхідно для того, щоб неповнолітня ОСОБА_3 отримала паспорт громадянина України, оскільки досягла 16-ти років, а відділ міграційної служби відмовляє у видачі паспорта, посилаючись на те, що для його видачі необхідні копії паспортів обох батьків. Зазначила, що в іншому випадку вони б не звертались з даним позовом.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, будучи належним чином викликаним в судове засідання у установленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки за місцем його реєстрації. Проте поштові відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою, що за вказаною адресою відповідач не проживає.
Представник третьої особи Орган опіки та піклування Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги позивача підтримує у повному обсязі.
Прокурор зазначив, що підстави для задоволенні позовних вимог відсутні, оскільки доводи позивача та його представника є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, а позбавлення особи батьківських прав з підстав неможливості отримання паспорта громадянина України не відповідає вимогам діючого законодавства.
Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим справу розглянути без участі відповідача, провівши заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України.
Суд, вислухавши представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які пояснили, що відповідача вони особисто не знають, ніколи його не бачили та їм не відомо його місцезнаходження, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.12.2000 року - відповідач є батьком ОСОБА_3 (актовий запис №18 від 22.12.2000 року) (а.с.10).
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя ОСОБА_1, наданого Роздольненською сільською радою від 18.07.2016 року вбачається, що за адресою місця мешкання позивача зареєстровані її діти та чоловік. (а.с.8).
Як вбачається з характеристики, виданої Роздольненською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступені Великоновосілківської районної ради Донецької області від 18.07.2016 року №131, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, навчається у 10 класі. Вихованням та утриманням дитини займається її мати. Батько не підтримує зв'язок з дитиною, її життям не цікавиться, матеріально не допомагає (а.с.6).
Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання.
Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.
Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.
Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Як вбачається із позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, а саме не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, не відвідує школу, не допомагає дитині у розвитку, взагалі не бачиться із нею.
Дійсно, пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Проте, на думку суду, належних доказів на підтвердження обставин, які б доводили свідоме ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування ним своїми обов'язками, позивач не надав.
Відомості, які містяться у характеристиці, виданій Роздольненською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступені Великоновосілківської районної ради Донецької області від 18.07.201 року №1131, не доводять факту ухилення ОСОБА_2 від батьківських обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_3, що б давало обґрунтовані та беззаперечні підстави для позбавлення його батьківських прав.
Щодо висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, складеного органом опіки та піклування Роздольненської сільської ради, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 - 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитини матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які проживають з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.
Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.
Висновок, який містяться в матеріалах справи (а.с.9), про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, не містить негативної інформації щодо відповідача та конкретних обставин на користь позбавлення його батьківських прав, вони ґрунтуються переважно на поясненнях позивача, у зв'язку із чим суд їх не може покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.
Посилання представника позивача на те, що неповнолітня ОСОБА_3 не може отримати паспорт громадянина України, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.
Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав орієнтує суди на те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15).
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У відповідності до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення осіб батьківських прав, при чому перелік цих підстав є вичерпним, але наявність жодної із перелічених підстав не була доведена позивачем.
Окрім іншого, суд звертає увагу, що позбавлення відповідача батьківських прав може бути втручанням у його право на повагу до сімейного життя, що передбачено статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).
В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним.
Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні не підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо, без об'єктивних на те причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї дитини.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є передчасними та на теперішній час не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.19, 150, 155, 164 ч.1 п.2, 165, 180-183 СК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Роздольненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.М. Якішина