Провадження № 22-ц/780/3447/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 20.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Спеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом Свої вимоги обґрунтовував тим, що 28 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Ампір СК» було укладено трудовий договір №54. За умовами договору позивача було прийнято на роботу на посаду монтажника з окладом 3000 грн., яку він повинен був виконувати в Республіці Екваторіальна Гвінея. Строк дії договору до 28 травня 2015 року. Сторонами укладено додаткову угоду за умовами якої оплата за виконані позивачем роботи становить 2000 евро щомісячно по курсу банку на дату отримання коштів на поточний рахунок підприємства. З 28 листопада 2014 року по 28 травня 2015 року позивач виконував роботи згідно умов укладеного договору та у липня 2015 року повернувся до України. Відповідач не сплатив заборгованість по заробітній платі, обґрунтовуючи відсутністю коштів.

Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 18000 грн. та 120000 євро, компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 5137 грн. та 85580 грн., а також 10000 моральної шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату 9000 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати 3203 грн., моральну шкоду 2000 грн., а всього стягнути 14203 грн. 00 коп..

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням товариство з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав:

Законним і обґрунтованим відповідно до ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України в мотивувальній частині рішення суд має зазначити встановлені судом обставини і визначити відповідно до них правовідносини, мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, бере до уваги чи відхиляє докази, застосовує зазначені у рішенні нормативно-правові акти.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи в задоволенні позову суд виходив із того, що в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в установлений законом строк не виплатив позивачу всіх сум, що належать йому при звільненні.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Судом встановлено, що 28 листопада 2014 року між ТОВ «Ампір СК» та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір №54, за умовами якого, позивача прийнято на роботу на посаду монтажника з окладом 3000 грн. за місяць.

Відповідно до п 4.1 строк дії договору до 28 травня 2015 року.

Трудові відносини припинені між сторонами 01 квітня 2015 року.

В грудні 2014 року відповідачем виплачено заробітну плату в розмірі 3000 грн. (а.с. 42).

За умовами трудового договору працівник зобов'язувався виконувати роботу, визначену посадовою інструкцією, а підприємство зобов'язувалось виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством.

Відповідно до вимог п.2.4.1 договору, підприємство має право виплатити працівнику частину (двадцять відсотків) нарахованої заробітної плати (винагороди) тільки після повернення із відрядження та виконання зобов'язань по цьому договору.

Частина 1 статті 115 КЗпП України визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

З матеріалів справи вбачається, що з грудня 2014 року по березень 2015 позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 22097,62 грн., що перевищує оплату за укладеним договором. ( а.с.58-63).

Оскільки умовами трудового договору не визначено порядку виплати заробітної плати, то підстав для стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат відсутні.

Посилання позивача, що між сторонами було підписаний додатковий договір та визначено розмір заробітної плати 2 000, 00 євро не заслуговують на увагу.

З вказаної додаткової угоди вбачається, що вона не містить підпису відповідача, а тому не є підставою для стягнення передбачених нею платежів та компенсації про які просив позивач у позовній заяві.

Доказів того, що відповідач вчасно не сплачував заробітну плату, матеріали справи не містять. Підстави для стягнення на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат відсутні.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права. Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ампір СК» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: