АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3444/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Вербової І.М., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: відповідача ОСОБА_3 розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України - Зарицької Анни Олексіївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року

у справі за позовом Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по квартирній платі за комунальні послуги.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись до суду з позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує квартирну плату та плату за комунальні послуги, допустивши заборгованість у розмірі 6 893,95 гривень за період з травня 2011 року по травень 2014 року, яку відмовляється відшкодувати у добровільному порядку. Тому звертаючись до суду позивач просив задовольнити заявлені ним вимоги.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України заборгованість по комунальним послугам в сумі 491, 97 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування в частині часткового задоволення позову ( відмови у задоволенні вимог) та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що Управління справами Верховної Ради України є балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.11.2002 року, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду справи дійшов висновку, що позивачем вірно застосовані тарифи для розрахунків відповідача «після 20 числа», у зв'язку з чим вимога позивача в частині стягнення заборгованості за холодну та гарячу воду в загальній сумі 491,97 гривень підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за опалення, та квартирну плату, суд прийшов до висновку, що вона є недоведеною. При цьому суд враховував, що нарахування мешканцям будинку, в тому числі відповідачу, за вказані послуги залежить від площі будинку. Однак, як зазначав суд, за весь час судового розгляду справи, стороною позивача не було надано жодного належного документу на підтвердження наявної (узаконеної) площі житлового будинку АДРЕСА_1. Також, стороною позивача не було надано і відповідного пояснення з приводу різних розмірів площі цього будинку, які зазначав відповідач, та які йому стали відомі в результаті відповідей на його звернення в різні установи. Без належної відповіді та доказів залишилося питання щодо гуртожитку в цьому будинку, який не був оформлений документально, а площа якого входила в загальну площу будинку. Враховувалося судом і те, що відповідач вже кілька років письмово звертався до позивача з приводу зазначених вище питань, що підтверджено приєднаними до справи копіями листів, але його звернення залишалися без відповідей.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивача зазначала, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за опалення, вважаючи таку вимогу недоведеною. Так судом вказувалося, що нарахування сум до оплат мешканцям будинку, в тому числі відповідачу, за вказані послуги залежить від площі будинку. Між тим, ними неодноразово надавались документи про житлову площу будинку АДРЕСА_1. Площа дійсно змінювалась з тих причин, що до житлового будинку був приєднаний гуртожиток. Всі зміни були підтверджені письмово. У судовому засіданні представник позивача неодноразово роз'яснювала внаслідок чого змінювалась площа (виготовлення нової технічної документації на квартиру при переплануванні жилих приміщень). Але ці обставини судом враховано не було, а відтак судом не було належним чином досліджено надані позивачем докази. Не залежно від заборгованості відповідача та інших мешканців будинку позивач в повному обсязі виконує свої обов'язки та забезпечує мешканців будинку усіма передбаченими послугами за житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не грунтуютьсся на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/ тарифів та показань засобів обліку або за нормами затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). При цьому відповідно до пункту 18 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідач як споживач послуг має право на отримання повної інформації щодо розрахунків, визначених в них сум, з чого вони складаються, з якої площі будинку вони здійснюються.

Позивач надаючи розрахунок заборгованості зазначав площу будинку наступну: з листопада 2011 року по січень 2012 року - 8288, 7 кв.м.; лютий 2012 року - 8236,9 кв.м.; з березня 2012 - по квітень 2012 року - 8416, 37 кв.м; з жовтня 2012 року по квітень 2014 року - 8509, 9 кв.м.

Позивач надаючи пояснення в суді зазначав, що всі зміни були підтверджені письмово. Однак, матеріали справи не містять у собі документів на підтвердження пояснень позивача щодо підстав збільшення площі будинку.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції для з'ясування обставин справи було направлено запит до Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна щодо надання інформації про щодо розміру площі будинку АДРЕСА_1, починаючи з січня 2012 року.

Крім того апеляційним судом було зобов'язано позивача (як особу, яка подала апеляційну скаргу) надати розрахунок заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відносно ОСОБА_3

Проте представником позивача вимоги суду щодо надання розрахунку виконано не було.

Надана інформації із БТІ свідчить про те, що в ході проведення первинної технічної інвентаризації в 1983 році, загальна площа всіх приміщень будинку АДРЕСА_1) складала - 11039 кв.м. в т.ч. загальна площа всіх квартир будинку - 8208, 5 кв.м. загальна площа нежитлових вбудованих приміщень - 326, 7 кв.м; загальна площа допоміжних приміщень загально будинкового користування - 2504, 3 кв.м. з 1983 року в загальну площу квартир не враховувалась площа літніх приміщень (балконів, лоджій, терас) це не було передбачено діючою на той час інструкцією по проведенню технічної інвентаризації. Починаючи з 1989 року в загальну площу квартир враховується площа літніх приміщень, в тому числі балконів і терас з понижуючим коефіцієнтом 0.3; лоджій з коефіцієнтом 0.5. А також, вказано, що колишнє нежитлове приміщення (кімната для занятій), площею 32.6 кв. м, яке розташовано на другому поверсі, було реконструйоване під житлову квартиру № 2а і за даними технічної інвентаризації, проведеної в 2014 році, загальна площа приміщень цієї квартири складає 30.2 кв. м.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначити складові житлової площі позивача без надання відповідних роз'яснень компетентної організації ( балансоутримувача) щодо перевірки розрахунку заборгованості.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, підстав для скасування рішення суду з доводів апеляційної скарги нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304,305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Управління житловими будинками Управління справами Верховної Ради України - Зарицької Анни Олексіївни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: