Справа № 536/1457/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючого суді ОСОБА_1

за участю секретаря Дяденко С.В.

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 08 вересня 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина посилаючись, що вона має на утриманні сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається на другому курсі Вищого професійного училища № 7 м. Кременчука на денній формі навчання і потребує матеріальної допомоги з боку батька відповідача ОСОБА_2, яку він не надає.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку починаючи з 28 вересня 2016 року.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, про підстави та обставини якого пояснила так, як це викладено в заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 ч. на утримання сина ОСОБА_5 на час його навчання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що сторони: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на матеріальному утриманні матері позивача ОСОБА_2

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс» від 07 вересня 2016 року № 3630 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідок від 31 серпня 2016 року за № 266 та від 19 жовтня 2016 року за № 846 ОСОБА_4 є учнем Вищого професійного училища № 7 м. Кременчука Полтавської області, форма навчання денна, термін навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2018 року, отримує стипендію в розмірі 311 грн. в місяць.

Позивач ОСОБА_2 працює в Кременчуцькому комунальному автотранспортному підприємстві 1628 на посаді провідного інженера з охорони праці та за період з 01 травня 2016 року по 31 жовтня 2016 року отримала заробітну плату в сумі 35 976 грн. 31 коп., що підтверджується довідкою про доходи від 08 листопада 2016 року за № 44.

Відповідач ОСОБА_2 працездатний, фізично здоровий, осіб, які перебувають на його утриманні немає.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу як визначено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що повнолітній ОСОБА_4, який продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги і відповідач має можливість її надавати в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до закінчення навчання.

Згідно статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням вимог ст. 182 СК України, що при призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Так як позов задоволено, то в відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст,ст.10, 11, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 199, 200 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина задовольнити.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 ч. з усіх видів його заробітку щомісячно на час навчання, починаючи з 28 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд всіма учасниками процесу на протязі 10 днів з часу його проголошення.

Суддя С. М. Клименко