У х в а л а

іменем україни

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., СтупакО.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мигдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 19 травня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерціний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач 5 травня 2006 року отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

5 червня 2006 року відповідач через банкомат отримав готівкою кошти у розмірі 1 500 грн, за що сплатив комісію 45 грн. Згодом кредитний ліміт підвищено до 6 000 грн. 11 травня 2007 року він знову отримав готівкою кошти у розмірі 500 грн та сплатив комісію 15 грн. 3 липня 2008 року знову підвищено ліміт до 10 000 грн, а 5 липня 2008 року ОСОБА_4 отримав через банкомат готівку 2 000 грн та сплатив комісію 60 грн.

У подальшому відповідач зобов'язання за повернення кредиту та сплаті відсотків за його користування не виконав , тому 30 грудня 2011 року у нього виникла перша прострочена заборгованість щодо щомісячного платежу. У зв'язку з цим ПАТ КБ «ПриватБанк» зменшив кредитний ліміт до 9 140 грн. Після другого прострочення за кредитний ліміт знову знижено до 8 105 грн 75 коп.

У зв'язку з порушенням зобов'язання за кредитним договором станом на 30 листопада 2013 року відповідач має заборгованість у розмірі 16 467 грн

4 коп., з яких: заборгованість за кредитом 8 105 грн 75 коп, зі сплати процентів за кредитом 7 100 грн 95 коп; штраф - 500 грн (фіксована частина) та 760 грн 34 коп (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач просив позов задовольнити.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього, обгрунтовуючи його тим, що він не підписував кредитного договору від 5 червня 2006 року і не ознайомлювався з додатками до нього. На даний час ПАТ КБ «ПриватБанк» вимагає сплатити суми боргу, штрафи, проценти, а також вказує на умови кредитування, але ОСОБА_4 не згодний з такими вимогами, тому просить суд позов задовольнити.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного

суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 рокупозов

ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 19 травня 2006 суму заборгованість у розмірі 16 467 грн 4 коп., з яких: заборгованість за кредитом 8 105 грн 75 коп, зі сплати процентів за кредитом 7 100 грн 95 коп; штраф - 500 грн (фіксована частина) та 760 грн 34 коп (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в

якій просив скасувати рішення Мигдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно виходив з того, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності кредитного договору, доводи щодо невірного нарахування річних відсотків та їх визначення не спростовано заявником. Крім того, суди правильно виходили із того, що позивачем не було доведено невідповідності умов кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, ОСОБА_4 неодноразово користувався кредитними коштами, ознайомлювався з умовами надання банківських послуг та тарифів, окрім спірного договру укладав інші правочини з ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судом першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мигдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
О.В. Ступак