Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2907/16 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
Є.У.№ 336/40/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача фінансових послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся із позовом в якому зазначав, що 29.03.2013 року між ним та КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN2538 (вклад «Стандарт») відповідно до якого позивач розмістив на рахунках Банку 1000,00 грн. строком на 6 місяців з виплатою 17% річних.

За умовами, договір автоматично лонгувався на той же строк, кілька разів, оскільки він не витребував кошти після закінчення строку їх дії.

У період дії договору позивач неодноразово здійснював поповнення вкладного рахунку № НОМЕР_1 шляхом внесення грошових коштів. На теперішній час загальний розмір грошових коштів, що належать позивачу та обліковується на рахунку у відповідача складає 36000,00 грн.

10 листопада 2014 року позивач своєю заявою від 10.11.2014 року повідомив відповідача про дострокове розірвання договору та видачі коштів за вкладом, однак відділення відповідача у Республіці Крим не працюють, у видачі коштів йому відмовлено.

Уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути з відповідача заборгованість за вкладом - 36000,00 грн., заборгованість за відсотками - 5100,00 грн., три процента річних від прострочення суми 191.80 грн., інфляційні витрати 684,00 грн., а також заборгованість по відсоткам, які нараховані за період з01 березня 2014 року по день, який буде передувати дню фактичного повернення вкладу відповідачем.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3, заборгованість за депозитним вкладом «Стандарт на 6 місяців», відкритим на підставі договору №SAMDN2538, укладеного 29.03.2013 року, у розмірі 36000,00 грн., заборгованість за відсотками по вкладу у розмірі 5100,000 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 191,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 684,00 грн., всього - суму у розмірі 41975,80 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що банк не виконав свої зобов'язання за договором банківського вкладу, тому стягнув з нього відповідну заборгованість, відмовивши у стягненні суми нарахованих процентів за період з 1 березня 2014 року по день, який буде передувати дню фактичного повернення вкладу відповідачем, у зв'язку з необґрунтованістю.

Судом першої інстанції було встановлено, що 29 березня 2013 року між позивачем та ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Кримського регіонального управління укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Стандарт" у розмірі 1 тис. грн на строк 6 місяців зі сплатою 17 % річних, який за його умовами автоматично лонгувався на той же строк, кілька разів, оскільки позивач не витребовував грошові кошти після закінчення строку дії.

Як зазначив позивач, протягом дії договору період дії договору він неодноразово здійснював поповнення банківського рахунку, станом на 12 січня 2015 року загальний розмір грошових коштів складав 30 тис. грн.

10 листопада 2014 року позивач звернувся до банку із заявою про дострокове розірвання договору та видачу грошових коштів за вкладом, однак йому було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

У ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до положень пп. 1.8., 1.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис.

Пункт 7.12. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах передбачає, що на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховуються, зокрема, готівкова валюта внесена/ переказана власником рахунку або його довіреною особою.

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

У п. 2.9. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Згідно зі ст. ст. 1058, 1059 ЦК України та положеннями Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; факт видачі вкладнику лише ощадної книжки не є підтвердженням укладення договору банківського вкладу та внесення вкладником грошової суми.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-149 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Згідно з ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Закриття рахунку здійснюється відповідно до п. 20.5. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день.

У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Позивачем на обґрунтування своїх вимог не було надано оригіналу договору та будь-якого документа у розумінні положень зазначених вище норм законодавства, що підтверджує внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Натомість за ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявляючи позов, та протягом строку розгляду справи, позивач не надав жодного фінансового документу на підтвердження ані того, які грошові суми були внесені ним на рахунок банку протягом всього строку дії договору, ані на підтвердження того, які суми йому сплачувалися за умовами договору (розмір внесених та знятих з рахунку грошових сум, відсотків тощо) .

Навіть зважаючи не на той факт, що відповідачем не оспорюється факт укладення з позивачем договору банківського вкладу, копія якого надана до матеріалів справи, прослідкувати рух коштів за зазначеним договору не виявляється можливим.

Та обставина, на яку посилається позивач, що ним надані виписки з карткового рахунку, з яких вбачається, що нараховувалися відсотки за депозитним договором, свідчить лише про те, що депозитний договір існував та востаннє проценти за депозитним договором були нараховані 30.01.2014 року. (а.с. 132).

Але такий доказ є похідним та не свідчить ані про суму, яка на час розгляду справи (після 30.1.2014 року), ані на час нарахування відсотків існувала на депозитному рахунку, ані про те, що вона не була видана вкладникові на час розгляду справи в період з 30.1.2014 року по час здійснення окупації АРК Крим та по період припинення діяльності відокремлених підрозділів на території АРК Крим в квітні 2014 року.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що достовірних відомостей про наявність грошового вкладу та його розмір на час ухвалення судового рішення позивачем не надано, а відтак судова колегія позбавлена можливості ухвалити рішення про стягнення зазначених у позові грошових сум.

У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 8 липня 2011 року "Про судовий збір", який набрав чинності 1 листопада 2011 року. При цьому з 1 вересня 2015 року набули чинності зміни до вказаного Закону України щодо сплати судового збору на підставі Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII, які не передбачають звільнення від судового збору споживача фінансових послуг.

Відтак сплачений відповідачем судовий збір має бути стягнений з позивача у розмірі, у якому він належав до сплати відповідачем: за подання апеляційної скарги 209,88 гр. та подання касаційної скарги 503,71 а разом 713 гр. 59 коп.

Керуючись ст. ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2015 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», про захист прав споживача фінансових послуг - відмовити.

Сягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 713 гр. 59 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: