Провадження № 22-ц/780/4215/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 17.10.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним: 20 травня 2015 року помер її чоловік ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на 24/100 частин жилого будинку № 21 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований по вул. Польова в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області, також на право користування 24/100 частин земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: вул. Польова, 21, с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області

22 вересня 2015 року вона звернулася до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори для прийняття спадщини, але державний нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового жилого будинку та на право користування частиною спадкової земельної ділянки, оскільки спадкодавцем не було проведено реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, та процедуру оформлення такого права не було завершено належним чином.

Вказувала, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року було визнано за ОСОБА_4 право власності на 24/100 частин будинку № 21 по вул. Польова в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області та виділено йому у власність приміщення: 1-5 житлова площа 16,5 кв.м, огорожі № 1, 1/2 частина колодязя, погріб «Г», навіс «Д», навіс «Ж», 1/2 частина огорожі.

Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2015 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, відповідно до якої ОСОБА_2 визнає за ОСОБА_4 право на користування 24/100 частин земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Польова, 21 в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області, площею 0,2500 га, відповідно до наданої схеми.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд визнати за нею в порядку спадкування після ОСОБА_4 право власності на 24/100 частин жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: приміщення 1-5 житловою площею 16,5 кв.м, 1/2 огорожі № 1, 1/2 колодязя, погріб «Г», навіс «Д», навіс «Ж», 1/2 огорожі, який знаходиться за адресою: вул. Польова, 21 в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області, а також визнати за нею в порядку спадкування право на користування 24/100 частин вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року позов задоволено частково, в порядку спадкування після ОСОБА_4 за позивачем визнано право власності на 24/100 частин жилого будинку № 21 по вул. Польова в с. Личанка Києво-Святошинського району Київської області з відповідними господарськими будівлями і спорудами. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи її заперечень на позовну заяву. Крім того вказує, що право власності ОСОБА_4 на вказаний будинок не було зареєстровано, отже спадкове майно не належало померлому. За таких умов вважає, що позов підлягає залишенню без задоволення. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Задовольняючи позов щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за померлим ОСОБА_4 суд виходив з того, що вказане майно належало померлому на праві власності на час його смерті, і відповідно до встановленого порядку спадкування, увійшло до спадкової маси, відтак право на нього може бути визнане за позивачем, яка є спадкоємцем померлого. З такими доводами суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта щодо того, що оскільки до своєї смерті ОСОБА_4 не здійснив державну реєстрацію свого права на спірне нерухоме майно, право на таке майно у нього фактично не виникло, відтак воно не може бути успадковане його спадкоємцями. У відповідності до положень ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Як було встановлено в ході розгляду справи, право власності ОСОБА_4 на спірне майно було визнане рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року. Зважаючи на наведене, таке майно належало померлому на час смерті та цілком правомірно увійшло до складу спадкової маси. За таких умов наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не зумовлюють необхідності скасування чи зміни рішення суду й інші доводи апеляційної скарги, зокрема й щодо неправомірного з точки зору апелянта незадоволення судом його клопотання про зупинення провадження по справі. Колегія суддів не вбачає жодного порушення при вирішенні даного клопотання судом, так як подача апелянтом заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року жодним чином не зумовлює обовязку суду зупинити провадження у даній справі.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що передбачені законом підстави для скасування рішення суду при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: Н.В. Ігнатченко

ОСОБА_5