Провадження № 4-с/761/303/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Махової Діани Анатоліївни, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із зазначеною скаргою, в якій просив суд визнати незаконною та скасувати постанову Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Махової Діани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження №51411595 від 14.06.2016 року у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №761/15126/14-ц, виданого 18.02.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-банк» грошових коштів в сумі - 4698720,45 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовував тим, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки нею було відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-банк» грошових коштів заборгованості за договором кредиту. Між тим, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.01.2016 року вказане судове рішення було частково скасоване, а саме в частині солідарного стягнення боргу. Ним відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів з ОСОБА_1, а в частині стягнення коштів з ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_3 було видано помилково із невірним викладення резолютивної частини рішення суду та на підставі нього було винесено оскаржувану постанову державного виконавця. Скаржник вважає, що наслідком розгляду такого виконавчого листа повинну було бути винесення державним виконавцем постанови про відмову у відкритті провадження щодо боржника, відносно якого не виносилось рішення про стягнення боргу за наведених у скарзі обставин, тому зазначив про необхідність скасування оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні представник заявника подану скаргу підтримав та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.

Суб'єкт оскарження, Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Махова Д.А. в судове засідання не з»явилась, але направила до суду заперечення проти скарги, де зазначила, що при відкритті провадження №51411595 та винесені інших документів та вчиненні дій державний виконавець діяв у відповідності до законодавства.

Дослідивши подані документи та оглянувши копії матеріалів виконавчого провадження №51411595, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Так, судом встановлено, що постановою від 14.06.2016 року Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Махової Діани Анатоліївни було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №761/15162/14-ц із зазначенням боржника ОСОБА_1, а саме про стягнення з нього та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Дельта-банк» суму боргу за кредитним договором від 08.08.2008 року в розмірі - 4698720,45 грн.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

ЗА умовами п.4 ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі серед іншого зазначаються - резолютивна частина рішення суду.

Також, у відповідності до вимог ч.2 ст.18 вказаного Закону передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Між тим, як встановлено судом оскаржувану постанову було винесено державним виконавцем на підставі виконавчого листа №761/15162/14-ц, що був виданий Шевченківським районним судом м.Києва 18.02.2016 року, на підставі рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта-банк» суму боргу за кредитним договором від 08.08.2008 року в розмірі - 4698720,45 грн., тобто на підставі рішення суду від 10.11.2014 року.

В той же час, рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.01.2016 року зазначене судове рішення суду першої інстанції було скасовано в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 та в задоволенні позову щодо нього про стягнення заборгованості за кредитом було відмовлено.

Згідно п.3, п.6 ч.1 ст.26 зазначеного Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

В той же час, як було вказано судом, то рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10.11.2014 року в частині стягнення коштів боргу з ОСОБА_1 було скасовано Апеляційним судом м.Києва 19.01.2016 року, а тому відкриття виконавчого провадження за таким невірно виданим виконавчим листом відбуватись не повинно було б, а відтак скарга ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця є обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За вимогами ч. 3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права і свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що скарга є обґрунтованою, оскаржувані дії державного виконавця є неправомірними, оскільки оскаржувана постанова винесена на підставі виконавчого листа, що був виданий на виконання скасованого судового рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 293, 294, 386, 387 ЦПК України, ст. 11, 17,19, 22, 23 Закону України "Про виконавче провадження"; суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову Державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м.Києві Махової Діани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження №51411595 від 14.06.2016 року у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №761/15126/14-ц, виданого 18.02.2016 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта-банк» грошових коштів в сумі - 4698720,45 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: