Справа № 304/1457/15-ц
Провадження № 2/304/71/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Амаровича В. П.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

з участю позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

прокурорів - Когут О.В., Голича М.М.,

представників служби у справах дітей

Перечинської РДА - Бескід І.М., Набокової І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Перечинської РДА про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Перечинського районного суду від 29 квітня 2010 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу їх малолітня дитина проживає разом з нею та перебуває на її вихованні. Відповідач ОСОБА_3 не підтримує з дочкою ніяких стосунків, не здійснює її виховання, не турбується про неї, не проявляє батьківське піклування та турботу, він самоусунувся від виконання обов'язків по матеріальному утриманню дитини, по теперішній час не сплачує жодних коштів на утримання дитини, при цьому не зважаючи на існування рішення суду про стягнення аліментів. Оскільки названі ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків є навмисними, він не є недієздатним або непрацездатним, повністю розуміє наслідки своєї поведінки та бездіяльності, тому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, оскільки такий ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, про що, зокрема, свідчать заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 56316,64 грн. та порушення кримінального провадження відносно нього. При цьому дії, пов'язані з намаганням відповідача налагодити стосунки з дитиною, останній почав вчиняти після пред'явлення до суду позову про позбавлення його батьківських прав та після вступу у процес його представника, що розцінюється як намагання уникнути відповідальності.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити та пояснив, що дійсно у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів. Разом з цим, така становить 24224,20 грн. Дана заборгованість виникла з об'єктивних причин, зокрема, відсутності у нього постійного заробітку через складну економічну ситуацію у країні. При можливості він завжди намагався матеріально допомогти доньці, неодноразово передавав їй кошти та подарунки особисто, а інколи - через своїх батька та брата. Декілька разів він відвідував ОСОБА_7 у школі та на гуртках. Погоджується, що недобросовісно ставився до сплати аліментів, недостатньо спілкувався з дитиною. Однак на даний час він зробив для себе належні висновки та бажає налагодити стосунки з донькою, брати участь у її житті, так як любить її та не відмовляється він неї.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 також просила відмовити в задоволенні позову, оскільки неналежна сплата аліментів на утримання малолітньої дитини, за умови часткового погашення виниклої заборгованості, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 16 січня 2016 року становила 24224,20 грн. та на даний час частково погашена. Також висновок органу опіки та піклування Перечинської райдержадміністрації від 16 жовтня 2015 року №716/01-26 є недостатньо обґрунтованим, недостовірним, та таким, що суперечить інтересам дитини, у зв'язку з чим суд може не погодитися з ним. Крім цього, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 07 грудня 2006 року, прийнятому у справі «Хант проти України» за заявою №31111/04, вказав, що сам факт заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав вже може свідчити про його інтерес до дитини (п. 58 рішення). Відтак достатніх правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не має.

Представник служби у справах дітей Перечинської РДА у судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову.

У судовому засіданні прокурор Голич М.М. проти задоволення позову заперечив, вважає, що умислу у відповідача не виконувати передбачені законом батьківські обов'язки не встановлено, такий намагається виправитися, кримінальне провадження щодо нього закрите.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що він являється батьком відповідача ОСОБА_3 До своєї онучки ОСОБА_7 він інколи приходив додому, а інколи телефонував. Також неодноразово від імені свого сина передавав дитині грошові кошти та подарунки. У нього склалося враження, що дівчинку можуть підмовляти проти батька.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що відповідач ОСОБА_3 є його старшим братом. Підстав для позбавлення останнього батьківських прав він не бачить. Оскільки заборгованість у брата виникла тому, що такий мав скрутне матеріальне становище. Десь у 2014 році він зі своєю дружиною та сином на прохання брата, який на той час перебував на заробітках, передав ОСОБА_7 подарунки. Зі слів відповідача йому відомо, що такого не підпускали до доньки, не давали йому можливості з нею спілкуватися.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що з позивачкою ОСОБА_1 він перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син. Також з ними проживає донька позивачки від першого шлюбу ОСОБА_7, яку він вважає своєю донькою та піклується про неї як про рідну. З відповідачем він знайомий декілька років, однак між ними склалися нейтральні стосунки. У 2014 році ОСОБА_3 десь чотири чи п'ять разів у його присутності приходив до них додому, щоб побачитися з донькою. Ані він, ані його дружина ОСОБА_1 будь-яких перешкод такому спілкуванню не чинили. Разом з цим, йому щоразу здавалося, що відповідач під час відвідувань дівчинки перебував у нетверезому стані. Також вважає, що між батьком та дитиною не було емоційного контакту. Після зустрічей ОСОБА_7 мала поганий сон. У 2015 році відповідач взагалі не виконував своїх батьківських обов'язків, тобто не сплачував аліменти та жодного разі не приходив до них додому, щоб поспілкуватися з дитиною. Чи були між позивачкою та відповідачем якісь конфлікти - однозначно сказати не може, так як не пам'ятає.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що вона являється класним керівником малолітньої ОСОБА_7. За час навчання дівчинки у школі, батько ОСОБА_3 навідався до неї один раз у першому класі та один раз у другому класі та щоразу приносив їй шоколадки. У третьому класі відповідач дитину не навідував. Зі школи дівчинку забирають лише мама, вітчим та бабуся. Інші родичі дитини по лінії батька дитину у школі не відвідували.

Допитана у судовому засіданні у присутності представника служби у справах дітей Перечинської РДА Набокової І.Ю. малолітня ОСОБА_7 показала, що вона проживає разом зі своєю мамою, вітчимом та маленьким братиком. Вітчима вважає своїм татом. ОСОБА_3 приходив до них додому п'яним, ображав її та маму. У школу батько до неї приходив лише два рази та проносив їй шоколадки. Бачитися з татом не хоче, бо боїться його. Декілька разів вона бачила його на вулиці, однак він пробігав повз неї та не привітався. Одного разу вона зустріла батька на вулиці, а він сказав, що гроші дасть їй наступного разу, бо тепер не має.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 17 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області (а. с. 6).

Також встановлено, що рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 29 квітня 2010 року шлюб, зареєстрований 05 серпня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №27 між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 розірвано та визначено місце проживання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, при матері - ОСОБА_12 (а. с. 5).

Крім цього встановлено, що донька ОСОБА_7 проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов від 10 квітня 2014 року (а. с. 9).

З резолютивної частини висновку органу опіки та піклування Перечинської районної державної адміністрації від 16 жовтня 2015 року № 716/01-26 вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне надати згоду на позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а. с. 3).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

В ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст. 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При зверненні в суд із позовом ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідач по рішенню суду не сплачує жодних коштів на утримання доньки та не підтримує ніяких стосунків з дитиною, не здійснює її виховання, не турбується про неї, не проявляє батьківське піклування та турботу.

Разом з цим, згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного головним державним виконавцем відділу ДВС Перечинського РУЮ згідно виконавчого листа №2-279/10 від 12 серпня 2010 року, виданого Перечинським районним судом, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів станом на 16 січня 2016 року становить 24224,20 грн. (а. с. 53) та на даний час така частково погашається (а. с. 63).

Із наданих у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що з моменту розірвання шлюбу між сторонами відповідач неодноразово особисто чи через своїх батька та брата передавав дитині грошові кошти та подарунки, відвідував її вдома. Також ОСОБА_3 декілька разів приходив до доньки у школу, що підтвердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 Дані факти визнаються і позивачкою ОСОБА_1

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд до уваги не приймає, оскільки такий не ґрунтується на встановлених судом обставинах та вимогах закону.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними права батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 достатніми належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України не довела факту умисного та свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, при цьому одне лише посилання на наявність заборгованості по аліментам за рішенням суду та нечасте спілкування з донькою не може свідчити про таке ухилення, відповідач змінив своє ставлення до виконання покладених на нього законом батьківських обов'язків, категорично проти позбавлення його таких прав, прагне брати участь у вихованні дитини, а також беручи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу та може мати місце лише у виняткових випадках і такі судом не встановлено, тому суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Разом з цим, на переконання суду, відповідача ОСОБА_3 слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а контроль за виконанням останнім батьківських обов'язків покласти на службу у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації.

Аналогічна позиція висловлена у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав».

Керуючись ст.ст. 19, 150, 164 СК України, ст. ст. 11, 58, 59, 88, 212-215, 218 ЦПК України, с у д, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на службу у справах дітей Перечинської районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Амарович В. П.ОСОБА_13