Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

ПоповичО.В., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 15 лютого 2010 року вона надала ОСОБА_4 в борг 265 000 доларів США. Відповідач позику не повернув, у зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів. 15 травня 2013 року Дарницький районний суд м. Києва відкрив провадження за позовною заявою, наклав арешт на майно відповідача в м. Києві і направив повістку про призначення судового засідання, яку останній отримав 19 червня 2013 року, а 25 червня 2013 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи. Після того, як вона дізналася про те, що частина майна, на яке було накладено арешт ухвалою про забезпечення позову, продано, було надіслано додаткове клопотання про арешт іншого майна. В результаті чого ухвалою суду від 15 липня 2013 року було накладено арешт на інше майно відповідача, а саме: земельні ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2. 25 липня 2013 року після накладення арешту відбулося судове засідання, на якому був присутній представник відповідача, який був обізнаний зі змістом матеріалів справи, зокрема і про арешт майна за ухвалою від 15 липня 2013 року. 02 серпня 2013 року з метою приховати своє майно від накладення арешту, а в подальшому й від стягнення, ОСОБА_4 подарував вищевказані земельні ділянки своїй дочці ОСОБА_5 06 грудня 2013 року її позов до ОСОБА_4 про стягнення коштів було задоволено і ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_4 коштів залишено без змін. Постановою виконавчої служби від 06 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення коштів за вказаним рішенням.

Таким чином, ОСОБА_4 шляхом дарування земельних ділянок на користь ОСОБА_5 в порушення ухвали суду вивів майно з метою унеможливлення його стягнення в погашення простроченої заборгованості. Укладення договорів дарування порушує її право на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики. Укладаючи вищезазначені договори під час дії арешту, згідно ухвали суду про забезпечення позову, порушує акти цивільного законодавства, а саме норми ст.ст. 14-16, 151-153 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,216, 236 ЦК України.

Наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не мав права розпоряджатись майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали.

З огляду на зазначене, позивач просила суд визнати недійсними договори дарування вищевказаних земельних ділянок, застосувати наслідки недійсності договорів дарування земельних ділянок шляхом повернення їх у власність ОСОБА_4 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Ухвалою Бобровицького районного суду від 28 січня 2015 року було накладено арешт на земельні ділянки: з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_5 (обдарованої); з кадастровим номером НОМЕР_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка належить ОСОБА_5

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 28 січня 2015 року, а саме: скасовано арешт на нерухоме майно - земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка належить ОСОБА_5 та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка належить ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

На підставі ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Відповідно до вимог ст. 153 ЦПК України, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову негайно, після її виконання. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

У разі задоволення позову суд на підставі ст. 217 ЦПК за заявою особи, яка бере участь у справі, також може вжити заходів для забезпечення виконання рішення.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У справі встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2013 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про стягнення боргу.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року було накладено арешт на: земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,25 га, яка зареєстрована за ОСОБА_6; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,91га, яка зареєстрована за ОСОБА_6;

земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,25 га, яка зареєстрована за ОСОБА_7; земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5947 га, яка зареєстрована за ОСОБА_7.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року із ОСОБА_4, ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_3 грошові кошти 4029709, 90 грн та судові витрати в розмірі 3670, 40 грн (а. с. 16-21).

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року скасовано в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 грошових коштів 4 029 709, 90 грн та судових витрат в розмірі 3 670, 40 грн, ухвалено в цій частині нове рішення, за яким з ОСОБА_4. на користь ОСОБА_3 стягнуто 4 029 709, 90 грн грошових коштів та 3670, 40 грн судових витрат (а.с.22-24). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року рішення апеляційного суду

м. Києва від 02 жовтня 2014 року залишено без змін (а. с.126-128).

Згідно договорів дарування земельних ділянок від 02 серпня 2013 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибної ділянки), яка розташована в АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,5947 га, кадастровий номер НОМЕР_2, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в АДРЕСА_1 (а. с. 142-147).

Відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок, суд першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем наявності правових підстав для визнання оспорюваних договорів дарування недійсними, оскільки у справі про стягнення коштів арешт накладався на земельні ділянки, належні на праві власності ОСОБА_7 та які розташовані у селі Макарівці, у той час як відповідачем у справі виступав ОСОБА_4 і належні йому земельні ділянки розташовані у селі Марківці. Крім того, ОСОБА_4 не був обізнаний про існування ухвали суду про накладення арешту на земельні ділянки і про те, що він не має права відчужувати належні йому земельні ділянки.

Із такими висновками погоджується й колегія суддів.

В ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року про накладення арешту особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову, вказано ОСОБА_7, а не відповідача ОСОБА_4. Зазначено, що заява представника

позивача про забезпечення позову також подана відносно майна ОСОБА_7, а не ОСОБА_4. Арешт накладався на земельні ділянки у селі Макарівці, а відповідач ОСОБА_4 мав у власності земельні ділянки у селі Марківці.

Питання щодо виправлення описок в ухвалі про забезпечення позову від 15 липня 2013 року не порушувалося, іншого судового рішення про накладення арешту саме на земельні ділянки ОСОБА_4, із правильним зазначенням населеного пункту їх розташування, не ухвалено.

Таким чином, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2013 року заборони відчужувати земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0, 25 га, та земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0, 5947 га, щодо ОСОБА_4 не встановлено.

За таких обставин, повноваження ОСОБА_4 як дарувальника за оспорюваними договорами не обмежені дією ухвали суду про накладення арешту на земельні ділянки від 15 липня 2013 року, що свідчить про відсутність підстав визнання недійсності укладених ним договорів дарування із заявлених у позові підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_3 в особі представника відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 09 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко