1Справа № 335/2013/16-ц 2/335/849/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., при секретареві Якимовій О.С., за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, зазначивши наступне. Рідний брат позивача - ОСОБА_6 мешкав у квартирі №8 розташованій за адресою в м. Запоріжжя вул. Дунайська, 35, яка належала йому на праві приватної власності. Вони підтримували тісні родинні стосунки. 06 листопада 2014р. за дозволом Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя та за допомогою відділу «Кобра», зайшли до квартири брата, в якій він знаходився мертвим. Під час огляду житла зясувалося, що з квартири зникли: особисті грошові збереження, банківські картки та правовстановлюючі документи на квартиру та особисті його документи. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом другої черги, тому 29.01.2015 р. звернувся із заявою відповідно до державного нотаріуса Орджонікідзевського району м. Запоріжжя ОСОБА_7 про прийняття спадщини і в цей день йому стало відомо, що 04 листопада 2014 року його брат ОСОБА_6 продав квартиру №8 розташовану за адресою в м. Запоріжжя вул. Дунайська, 35, яка належала йому на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4, чим був дуже здивований, оскільки 16 жовтня 2014 р. він був вже мертвим. Потім йому стало відомо, що в грудні місяці відповідач ОСОБА_4 намагався продати придбану квартиру брата, звернувшись до нотаріуса ОСОБА_8 для оформлення правочину, але нотаріус запідозрила протизаконність наміру дії зазначеної особи і вирішила зробити запит до органів реєстрації актів громадянського стану. Отримавши відповідь, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 продавець ОСОБА_6 був мертвим, нотаріус відмовила ОСОБА_4 в укладанні такої угоди.Вважає, що укладений договір купівлі-продажу квартири від 04.11.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відбувся всупереч діючому законодавству, оскільки вочевидь видно, що на момент укладення угоди купівлі-продажу квартири, його брат ОСОБА_6 був вже мертвим і не міг здійснювати дій пов'язаних з укладанням договору. У звязку з чим, просить суд визнати договір купівлі-продажу квартири від 04.11.2014р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - недійсним. Крім того, після визнання його брата ОСОБА_6 16.10.2014 р мертвим, відкрилася спадщина на все його майно і він є зацікавленою особою в отриманні його спадщини. Просить суд визнати за ним право на все майно брата ОСОБА_6 в порядку спадкування.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що ніяких договорів купівлі-продажу квартири він з ОСОБА_6 не укладав, раніше загубив паспорт, та отримав новий паспорт.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові пояснення, у яких зазначила наступне. 04 листопада 2014 року до неї звернулись ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 для вчинення договору купівлі-продажу, після встановлення їх осіб та перевірки всіх необхідних документів та довідок для вчинення вказаного договору, нею, 04 листопада 2014 року за реєстровим № 899 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 на імя ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4. 19 грудня 2014 року їй стало відомо, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який був власником зазначеної вище квартири, на момент вчинення нотаріальної дії помер. На підтвердження вказаних обставин вона звернулась з запитом до Міського відділу реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції для перевірки даного факту. Відповідно до відповіді за вих.№7614/02- 04/8-04-37 від 20 грудня 2014 року - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер 16 жовтня 2014 року, актовий запис про смерть № 7381, державну реєстрацію смерті було проведено 11 листопада 2014 року. Після цього, 20 грудня 2014 року, вона звернулась з заявою до Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області про порушення кримінальної справи по даному факту, про проведення перевірки дійсності паспорту ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, який було надано для вчинення договору купівлі-продажу та накладення арешту на вказану квартиру до зясування обставин справи. Також 22 грудня 2014 року вона звернулась до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_9 з заявою про накладення арешту на вказану квартиру, арешт було накладено негайно в той же день, 22 грудня 2014 року. Таким чином, нею були виконані всі дії які залежали від неї, щоб вказана квартира не була відчужена до зясування правоохоронними органами всіх обставин по справі.

Представник третьої особи - Третьої державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року укладено договір купівлі-продажу квартири №8 в жилому будинку №35 по вулиці Дунайській в місті Запоріжжя, загальною площею 36,84 кв.м. між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 899 (а.с.54-58)

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.11.2014 року, вказана житлова квартира належала на праві приватної власності ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право власності на житло №192 виданого 11.03.1993 року Орджонікідзевською районною радою народних депутатів Виконавчого комітета міста Запоріжжя. (а.с.61-62)

Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 311209 виданого 11.11.2014 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №7381, ОСОБА_6 помер 16 жовтня 2014 року. (а.с.18)

Як вбачається з листа слідчого СВ Вознесенівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області, у провадженні слідчого відділу перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005634 від 21.12.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, за заявою приватного нотаріуса ОСОБА_5 по обставинам укладення договору купівлі продажу спірної квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, по якому, на даний час, проводиться досудове розслідування.

Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія субєкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків, Правомірність є конституційною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст.204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків згідно ст.11 ЦК України є договори та інші правочини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. У ст.16 ЦК України міститься досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним (п.2 ст.16 ).

Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми його укладання; дефекти субєктного складу, а також дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

До кожного здійсненого правочину повинні бути застосовані загальні вимоги, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства і навіть моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі встановленій законом, та іншим вимогам відповідно до вимог ст.203 ЦК України.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою визнання такого договору недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України, тобто крім частиною четвертою (правочин має вчинятися у формі встановленій законом).

Згідно ч.2 ст.203 ЦК особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зі смертю особи її цивільна дієздатність припиняється.

Відтак, договір купівлі-продажу спірної квартири укладений 04.11.2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено всупереч діючому законодавству, оскільки, як встановлено, на момент укладення угоди купівлі-продажу квартири, продавець ОСОБА_6 помер (16.10.2014 р.), а отже цивільна дієздатність припинилася.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2014 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд застосовує, в порядку ст.216 ЦК України, правові наслідки недійсності правочину шляхом скасування реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, суд дійшов наступного.

Як встановлено, позивач ОСОБА_3 є рідним братом ОСОБА_6, який помер 16.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про народження (ОСОБА_6, 25.06.1960 р.н.) від 05.07.1960 року виданого міським ЗАГС м. Сімферополь, актовий запис №1522 та свідоцтвом про народження (ОСОБА_3, 17.06.1968 р.н.) І-ЖС від 26.03.2015 року виданого Жовтневим відділом державної РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1174 від 09.07.1968 р.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_6 16.10.2014 р. відкрилася спадщина на його нерухоме майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на праві приватної власності.

Позивач, як єдиний спадкоємець другої черги спадкування за законом згідно ст. 1261 ЦК України, звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, в межах шестимісячного строку у порядку, передбаченому ст. 1270 ЦК України, для отримання свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією спадкової справи № 31/2015 після ОСОБА_6, який помер 16.10.2014 року.

На теперішній час позивач не може оформити спадщину після смерті брата в порядку спадкування за законом щодо спірної квартири, так як право власності на спірну квартиру належить відповідачу ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2014 року посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, по якому, як встановлено вище, наявні достатні підстави для визнання його недійсним.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_3 можливо визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 16.10.2014 року, так як він є єдиним спадкоємцем другої черги, який належним чином прийняв спадщину у наданий законом строк.

Позивач прийняв спадщину належним чином, відповідно до положень ст. 1269 ЦК України протягом шести місячного строку з дня смерті спадкодавця шляхом звернення до Третьої нотаріальної контори м. Запоріжжя, за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, Третя Запорізька державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати недійсним укладений 04.11.2014 року договір купівлі-продажу квартири № 8 в жилому будинку № 35 по вулиці Дунайській у місті Запоріжжі між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №899.

Скасувати реєстрацію права власності на квартиру № 8 в жилому будинку № 35 по вулиці Дунайській у місті Запоріжжі за ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на квартиру № 8 в жилому будинку № 35 по вулиці Дунайській у місті Запоріжжі, у порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, який помер 16.10.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.І.Рибалко