Справа № 303/7128/15-ц
№ 2/303/127/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2016 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Гутій О.В., при секретарі Фозекош І.І., з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 комітету Мукачівської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6 комітету Мукачівської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 починаючи з 2008 року по сьогоднішній день законно проживає разом із своєю родиною в квартирі АДРЕСА_1, зробив капітальний ремонт, провів всі необхідні комунікації, платить за комунальні послуги, утримує її в належному стані та значно збільшив її вартість. У 2008 році між позивачем та ОСОБА_7 укладена усна угода та попередній усний договір купівлі-продажу даної квартири. На підтвердження бажання купити квартиру позивач надав ОСОБА_7 у травні 2008 року кошти у розмірі 56 000 гривень, про що отримав від останнього розписку. Кошти були необхідні ОСОБА_7 для оформлення усіх належних правовстановлюючих документів на квартиру. Пізніше за продаж квартири ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_1 ще значні кошти, про що були складені розписки. Згодом стало відомо, що ОСОБА_7 жодних документів для продажу квартири не підготував, але фактично допустив ОСОБА_1 з родиною до проживання у житлі, хоча вона була придатна для проживання лише на 10%, оскільки в ній була пожежа і все згоріло. У звязку із наявним спором щодо права користування квартирою ОСОБА_1 був змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Також позивач вказує на те, що предметом даного спору є матеріально-правовові вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача Мукачівського міськвиконкому про визнання права користування житловим приміщенням квартирою №13 в будинку №24 по вул.Миру в м.Мукачеві, яка базується на нормах статті 65 ЖК України, якими встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. В даному випадку ОСОБА_1 вселився в дану квартиру за згодою ОСОБА_7 та членів його сімї.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_6 комітету Мукачівської міської ради не заперечив щодо задоволення позову.

Треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідка ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У силу ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обгрунтування даного позову позивач посилається на те, що він разом з сім'єю вселився у квартиру за адресо. м. Мукачево, вул. Миру, 24/13 у липні 2008 року. Підставою для вселення слугував письмовий договір між ним та ОСОБА_7, як наймачем квартири № 13 по вул. Миру від 12 травня 2008 року (а.с. 137). Згідно цього договору вбачається, що сторони домовилися про обмін квартири АДРЕСА_2 на дачу з доплатою за адресою м. Мукачево, вул. Великогірна - сонячна. Крім того, на протязі 2008 року ОСОБА_7 неодноразово отримував від ОСОБА_1 грошові кошти, як в борг, так і в рахунок доплати за договором обміну (а.с. 138-146). Вказане також було підтверджено і свідком ОСОБА_9, яка була допитана в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що позивача ОСОБА_1 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 березня 2009 року було визнано членом сім'ї наймача ОСОБА_10, а також було зобов'язано виконком Мукачівської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 та зобов'язано Мукачівський МВ УМВС України в Закарпатській області зареєструвати ОСОБА_1 у даній квартирі (а.с. 47-48).

Однак в подальшому рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.03.2009 року було скасовано рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 04.07.2014 року та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 35-36).

Крім того, на виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 березня 2009 року виконкомом Мукачівської міської ради прийнято рішення № 260 від 23.10.2012 року про укладення з ОСОБА_1 договору найму житла у будинках державного комунального житлового фонду, а 26.03.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «І.Т.В. ОСОБА_11» укладено договір найму житла в будинках державного комунального житлового фонду. Вказане вбачається з рішення Мукачівського міськрайонного суду від 30.07.2015 року, яке набрало законної сили, і відповідно до якого було визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 23.10.2012 № 260 в частині дозволу укласти договір житлового найму з ОСОБА_1, склад сім'ї 3 чол (в тому числі ОСОБА_8, ОСОБА_4М.) на вищевказану квартиру, а також було визнано недійсним договір найму житла в будинках комунального житлового фонду від 26.03.2013 року вищевказаної квартири, укладеного між ОСОБА_1 та ТзОВ «І.ОСОБА_11» (а.с. 37-39, 40-41).

Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією та наймачем - громадянином.

Згідно із ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як вбачається з Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Не дивлячись на існування домовленостей між позивачем та ОСОБА_7, позивач всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України не надав суду жодних допустимих та належних доказів, що ОСОБА_7 був наймачем квартири АДРЕСА_2, що він в силу положень ст. 65 ЖК України мав право вселяти до вказаного житлового приміщення будь-яких осіб.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини на які він посилається, а тому для задоволення позову відсутні підстави.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 209, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 64, 65 ЖК України, суд, -

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 комітету Мукачівської міської ради, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча О.В. Гутій