№ 274/4440/16-ц
провадження № 2/0274/1713/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18.10.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,-
Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею в будинку зареєстрований бувший чоловік її доньки - ОСОБА_3, відповідач у справі - ОСОБА_2. Сімейне життя між її донькою та відповідачем не склалося, шлюб вони розірвали і з 2012 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Її донька ОСОБА_3 неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації з причини вибуття на інше постійне місце проживання, проте до сьогоднішнього часу дане питання не вирішено. Реєстрація відповідача призводить до порушення її прав як власника житла, позбавляє її права володіння, користування, та розпорядження майном. Вона не може оформити субсидію і змушена сплачувати комунальні послуги в повному обсязі з розрахунку усіх зареєстрованих в будинку осіб.
У відкритому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення свідка, з"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 01.03.2011 року № 386, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом про державну реєстрацію прав(а.с. 8, 9, 10).
У вище зазначеному будинку зареєстрований бувший чоловік доньки позивачки- ОСОБА_3, ОСОБА_2, що підтверджується формою В( № 17)
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 31 січня 2012 року( а.с.12).
Як вбачається з вказаного рішення суду сторони на день розірвання шлюбу проживають окремо.
Крім того факт не проживання ОСОБА_2 в спірному будинку з 2012 року підтвердила в судовому засіданні свідок: ОСОБА_4.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї.
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, та покази свідка: ОСОБА_4, суд вважає, що оскільки відповідач з 2012 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому тривалий час, доказів того, що позивачка або інші особи, чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом не надав, також не надав будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214 -215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловом приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.В. Замега