Справа № 520/9333/16-ц
Провадження № 2-о/520/322/16
Рішення

іменем України

14 вересня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу,

встановив:

Заявник звернулася Київського районного суду м. Одеси з вказаною заявою та просила суд встановити факт належності ОСОБА_3, який помер 18.04.2016 року, договору дарування від 28 грудня 1977 року, посвідченого 02 січня 1978 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстровий запис договору № 884 стор. 32, кн. 158, де його по-батькові вказано як «Мусійович».

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилалась на долучені до матеріалів справи документи, з яких на її думку достовірно вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є однією і тією самою особою, та разом з тим зазначала, що встановлення наведеного факту необхідно для спадкування заявником приналежного ОСОБА_3, померлому 18.04.2016 року, майна.

В судове засідання учасники, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, не зявились. Заявник звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала з викладених у заяві про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу підстав. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, будь-яких пояснень, заяв чи заперечень не надав.

Дослідивши надані заявником докази та пояснення суд дійшов висновку про достатність відомостей про фактичні обставини справи та можливість її розгляду за відсутності сторін.

Відповідно до ст. 10, ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Засади ст.ст. 3,11 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Звертаючись до суду за захистом свого права позивач визначає предмет та підстави позову самостійно.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

При цьому відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Так, відповідно до долучених до матеріалів справи документів та їх копій, вбачається, що за договором дарування від 28.12.1977 року, зареєстрованого 02 січня 1978 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації (реєстровий запис договору № 884 стор. 32, кн. 158) ? частка житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м. Одеса, вул. Правди, 47, належить ОСОБА_4.

При цьому позивач вказує, що вказана у зазначеному договорі особа та її батько (згідно свідоцтва про народження, бланк серії VІІ-УР №09956 від 14.06.1966 року, свідоцтва про укладення шлюбу від 26.01.2001 року, витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3) ОСОБА_3, який помер 18 квітня 2016 року (копія свідоцтва про смерть на бланку серії І-ЖД №452024, актовий запис №4133), є однією і тією самою особою, однак через відмінності у написанні його по-батькові у зазначеному договорі, вбачається, що встановити належний обсяг спадкового майна неможливо.

Так, відповідно до аналізу наданих для дослідження судом копій документів, вбачається, що за договором дарування від 28.12.1977 року по-батькові вказаної особи зазначено як «Мусійович», в свідоцтві про проходження повного курсу середньої школи від 29 червня 1955 року, що є двостороннім та складено одночасно українською та російською мовами по-батькові зазначеної особи, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказано як «Мусійович» та російською мовою «Мойсеевич», згідно актового запису про народження (згідно витягу №2 від 10.05.2016 року, актовий запис №1199 від 21.04.1941 року), Батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5, згідно свідоцтва про народження серії УГ 485897, що складено російською мовою, вбачається кореспондуюча інформація російською мовою по-батькові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вказано «Мойсеевич», а його батьком «Афанасенко Мойсея Митрофановича». Такі самі відомості та висновки вбачаються з аналізу паспорту громадянина України (серії КК 479479), що був виданий на імя ОСОБА_3.

Таким чином, наданих заявником пояснень та долучених до матеріалів справи доказів, вбачається, що на теперішній час склалася ситуація за якої через розбіжність у написанні імені заявника у наведених документах, зазнають обмеження її права як спадкоємця першої черги спадкування за законом майна ОСОБА_4

В звязку з наведеним суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 1, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 234 ЦПК, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 6, ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, 259 ЦПК України,-

вирішив:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про встановлення факту приналежності правовстановлюючого документу, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3, який помер 18.04.2016 року, договору дарування від 28 грудня 1977 року, посвідченого 02 січня 1978 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації, реєстровий запис договору № 884 стор. 32, кн. 158, де його по-батькові вказано як «Мусійович».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеськоїобласті через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя П. А. Прохоров