АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/35/16 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/2393/14 Шевченко С.В.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: Швецової Л.А.

Суддів: Піддубного Р.М., Карімової Л.В.

за участі секретаря: Ерьоменко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи : приватний нотаріус ХМНО Звєрєв А.М., Харківська міська рада про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом в обгрунтування якого зазначили, що 07.07.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. було посвідчено договір дарування належної позивачам на праві власності квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали у безоплатну власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1. Позивачі зазначили, що укладаючи цей договір вважали, що укладають договір довічного утримання, оскільки потребують матеріальної допомоги, а в решті виявилося що був укладений договір дарування, на укладення якого наміру у них не було.

У зв'язку з чим позивачі просили суд, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 07 липня 2011 року між ними та відповідачем.

Відповідач позов не визнала, пояснила, що підстав для визнання договору дарування недійсним немає, оскільки між нею та позивачами була домовленість саме на укладення договору дарування квартири.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити їх позовні вимоги.

Скарга містить посилання викладені в позовній заяві, крім того, зазначено, що вказаний договір ними було укладено внаслідок помилки, а не омани, як зазначено у рішенні суду, що має суттєве значення для справи.

Під час розгляду справи, відповідачем ОСОБА_4 було подано заяву, в якій вона вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла позивачка ОСОБА_2 Оскільки спірні правовідносини передбачають правонаступництво, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2015 року було зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Звєрєв А.М., Харківська міська рада про визнання договору дарування недійсним.

З відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 27.10.2015 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася. Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося.

09 листопада 2015 року провадження по справі було відновлено, у зв'язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

07.12.2015 року відповідачем по справі ОСОБА_4 була подана заява, в якій вона вказала, що обидва позивача померли, на підтвердження своїх доводів надала копії свідоцтв про смерть, відповідно до яких, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2016 року було зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Звєрєв А.М., Харківська міська рада про визнання договору дарування недійсним до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З відповіді Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 09.02.2016 року вбачається, що після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року була заведена спадкова справа № 1169/2015.

22 грудня 2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом на все майно, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Горішнім Є.В. 01.06.1999 року за № 2505, звернулася ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 310 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони у спірних правовідносинах після ухвалення рішення, що не допускає правонаступництва, не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, зазначивши при цьому, що жодних даних, які б підтверджували наявність обману з боку відповідача при укладенні спірного правочину.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду та знаходить його таким, що ґрунтується на повно і всебічно досліджених доказах, наданих сторонами, є таким що відповідає вимогам ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

По справі достовірно встановлено, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

07.07.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Звєрєвим А.М. було посвідчено договір дарування належної позивачам на праві власності квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передали у безоплатну власність, а ОСОБА_4 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1.

Зі змісту вказаного договору вбачається, що у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я дарувальників, договір дарування квартири АДРЕСА_1 було посвідчено у них вдома, текст цього договору прочитано приватним нотаріусом в голос.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, а також якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до ст. 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правого значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: