У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 1 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 1 700 тис. грн для придбання нерухомого майна зі сплатою 21,5 % річних строком користування до 30 вересня 2016 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 квітня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором станом на 27 лютого 2013 року у сумі 2 426 826 грн 99 коп., а саме: 1 459 643 грн 76 коп. - кредитна заборгованість, 735 023 грн 71 коп. - заборгованість з процентів, 232 159 грн 52 коп. - пеня. Оскільки відповідач рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 квітня 2013 року не виконував, тому утворилася заборгованість, яка станом на 16 травня 2015 року складала 3 593 981 грн. За несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом відповідачу здійснено нарахування заборгованості з процентів та пені в сумі 1 448 722 грн 96 коп., яку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути з відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суд Черкаської області від 16 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 1 жовтня 2008 року за період з 28 лютого 2013 року по 16 травня 2015 року в сумі 1 448 722 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року рішення міськрайонного суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що набрання законної сили рішенням суду про стягнення боргу за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання не свідчить про зупинення договірних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора на отримання процентів за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив із того, що оскільки за спірними кредитними правовідносинами ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості, тому нарахування відсотків за користування кредитом, неустойкою поза строком дії договору законом не передбачено.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 1 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 1 700 тис. грн строком користування до 30 вересня 2016 року зі сплатою 21,5 % річних.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 9 квітня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь банку суму заборгованості за кредитним договором станом на 27 лютого 2013 року у розмірі 2 426 826 грн 99 коп.

Зазначене рішення суди вважали таким, що перешкоджає банку подальше стягнення суми, проте не врахували таке.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Посилання апеляційного суду на те, що з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, нарахування та сплата відсотків, комісійних, штрафів, водночас виникає грошове зобов'язання щодо сплати коштів, передбачених ст. 625 ЦК України, є помилковим, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Ураховуючи, що апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, допущені порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 3 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик