Справа № 303/1823/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити шлюбне прізвище - ОСОБА_3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, 16.01.2015р.н. у розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини 800 грн. щомісячно й до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути з відповідача судові витрати повязані з розглядом справи.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18.05.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2, задоволено частково. Шлюб зареєстрований між ОСОБА_1Й та ОСОБА_2 у виконкомі Нижньокоропецької сільської ради Мукачівського району 22.02.2014 року за актовим записом №01, розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці по справі залишено прізвище - ОСОБА_3. Малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішено залишити проживати при матері. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. щомісячно, починаючи з 23.03.2016 року і до досягнення нею повноліття. У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів стягнутих на утримання доньки ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути аліменти у розмірі 350 гривень. Мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції не в повній мірі було прийнято до уваги матеріальний стан платника аліментів, та необґрунтовано визначено розмір аліментів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач підтримав, доводи апеляційної скарги та просив задовольнити таку.

Натомість, представник позивачки в особі адвоката ОСОБА_3, просила відхилити апеляційну скаргу, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення є безпідставними та необґрунтованими, і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, про причини неявки апеляційний суд не повідомила, і заяви про відкладення розгляду справи не подавала, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, уважає за необхідне розглядати скаргу за її відсутності.

Матеріалами справи доводиться та судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2014 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб (а.с.6). Від даного шлюбу у них є донька ОСОБА_4, 16.01.2015 р.н.(а.с.7). ОСОБА_5, проживає з матірю (а.с.46). ОСОБА_2 перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, а саме з 10.03.2015 року по 16.01.2018 року (а.с.48). Також, у матеріалах справи наявна копія виписки по картковому рахунку позивачки щодо розміру соціальної допомоги, якою підтверджується матеріальний стан ОСОБА_2 (а.с.45).

Також встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції, відповідач офіційно не працював та постійного (сталого) доходу не мав.

У звязку з тим, що відповідач не утримує сімю матеріально, розмір свого заробітку приховує від сімї, дитина знаходиться на утриманні та вихованні у позивачки, а гроші останній потрібні для повноцінного розвитку дитини, що й стало підставою для звернення її до суду з даним позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не в повній мірі було прийнято до уваги матеріальний стан платника аліментів, та необґрунтовано визначено розмір аліментів. Судом неправильно та не в повному обсязі досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Проте такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Та ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Виходячи із правил ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зазначена норма передбачає, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Та являється при цьому особистим, індивідуальним обовязком, і не залежить, ні від віку батьків, чи їх фізичного стану, а ні від матеріального становища.

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_2 просила стягнути аліменти на утримання доньки саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно ніде не працював, регулярного заробітку не мав, а отримував не стабільні, а випадкові заробітки.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що є безробітнім та не має доходу, проживає за рахунок батьків та повинен ще наглядати за непрацездатною бабусею, а відповідно, і не може забезпечити сплату щомісячно аліментів у розмірі 850 гривень. Просить ухвалити рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 350 гривень.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У спростування вимог ст. 182 СК України відповідач не навів аргументів та не надав доказів, які б враховувались при визначенні розміру аліментів. Отож, зважуючи на відсутність інших утриманців у відповідача, та те, що відповідач фізично здорова молода людина, інвалідності немає, інших дітей немає. А тому, наведене у сукупності не може являтись тією перепоною, яка б давала відповідачу підставу для сплати аліментів у меншому розмірі ніж визначено судом першої інстанції. Зазначені доводи на думку суду, свідчать про намагання останнього у такий спосіб уникнути від обовязку батька брати участь в утриманні своєї дитини у достатньому розмірі.

Оскільки дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, то наведені вище обставини вказують на те, що відсутні істотні перепони для ОСОБА_1 з приводу надавання ним матеріальної допомоги на утримання дитини у меншому розмірі ніж 850 грн., щомісячно. Та звідси, зазначена сума відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, оскільки такий розмір аліментів є обєктивним за наведених обставин справи.

Виходячи із встановлених обставин справи, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 850 гривень, і буде становити той мінімальний розмір, який повинен сплачувати на утримання дитини один із батьків для забезпечення такій фізіологічного розвитку.

Позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених статтями 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________