УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» про стягнення різниці заробітної плати за час затримки виконання рішення суду за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» на рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» (далі ПрАТ ««Львівський лікеро-горілчаний завод»), у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2014 року по 2 липня 2015 року в розмірі 20 293 грн 50 коп. без урахування обов'язкових відрахувань та платежів, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року було частково задоволено її вимоги. Зокрема, визнано незаконним і скасовано наказ про її звільнення з 2 червня 2014 року з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, поновлено її на роботі з 2 червня 2014 року та стягнуто з відповідача на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 2 червня 2014 року по 17 листопада 2014 року включно в сумі 26 868 грн 60 коп., а також у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. Однак, відповідачем наказ про її поновлення на роботі на виконання рішення суду було видано лише 22 червня 2015 року, а з самим наказом її було ознайомлено лише 2 липня 2015 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 9 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_3 недоплачену суму середньої заробітної плати за час затримки виконання судового рішення за період з 18 листопада 2014 року по 2 липня 2015 року у розмірі 16 018 грн 32 коп. (що становить суму без урахування податків та обов'язкових платежів), а також 500 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові, виходив із відсутності підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки сума отриманих позивачем коштів за час вимушеного прогулу (4 861 грн 02 коп вихідної допомоги; 15 тис. грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу; 19 244 грн 57 коп. допомоги по безробіттю, сплачених позивачу державним центром зайнятості) перевищує суму середньомісячної заробітної плати за місцем роботи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що місцевий суд при вирішенні питання про розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпідставно врахував суму виплачених позивачу вихідної допомоги, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та одержаної позивачем допомоги по безробіттю, та дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 16 018 грн 32 коп. за час вимушеного прогулу за період з 18 листопада 2014 року по 2 липня 2015 року.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що сторони перебували у трудових відносинах.

Наказом ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» від 2 червня 2014 року ОСОБА_3 звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України з посади інженера-технолога 2 категорії цеху оцту.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» від 2 червня 2014 року про звільнення ОСОБА_3, інженера-технолога 2 категорії цеху оцту, з 2 червня 2014 року за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_3 на посаді інженера-технолога 2 категорії цеху оцту з 2 червня 2014 року; стягнуто з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 2 червня 2014 року по 17 листопада 2014 року в сумі 26 868 грн 60 коп., що становить суму без урахування податків та обов'язкових платежів; стягнуто з ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Наказом ПрАТ «Львівського лікеро-горілчаного заводу» від 22 червня 2015 року ОСОБА_3 поновлено на посаді інженера-технолога 2 категорії цеху оцту з 2 червня 2014 року з оплатою праці відповідно до штатного розкладу.

Судом також установлено, що позивачем отримано від відповідача наступні грошові кошти: 4 861 грн 02 коп. вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_3 на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, 15 тис. грн виплаченої відповідачем позивачеві за час вимушеного прогулу, 19 244 грн 57 коп. позивачеві виплачено державним центром зайнятості допомоги по безробіттю.

У подальшому наказом ПрАТ «Львівський лікеро-горілчаний завод» від 2 липня 2015 року ОСОБА_3 звільнено з 2 липня 2015 року за угодою сторін.

У зв'язку із цим відповідач просив урахувати ці обставини при вирішенні питання про розмір стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом зменшення його на суму виплачених позивачу коштів.

Однак, апеляційний суд стягнувши з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 16 018 грн 32 коп. не звернув уваги на положення ст. 44 КЗпП України, за якими вихідна допомога підлягає виплаті лише в разі звільнення працівника.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із змінами та доповненнями) при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Таким чином, суди повинні обчислювати середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 з урахуванням сплаченої суми вихідної допомоги та виплати допомоги по безробіттю.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, указані вище правові норми залишив поза увагою та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування сплаченої суми вихідної допомоги та виплати допомоги по безробіттю.

Ураховуючи наведене, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 388 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Львівський лікеро-горілчаний завод» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська

Судді:В.М. Коротун
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська