У х в а л а

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування понесених витрат на оплату комунальних послуг, трьох процентів річних та інфляційних втрат, за касаційною скаргою ОСОБА_7, поданою представником ОСОБА_8, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року,

вс т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого вказав, що він та ОСОБА_7 по 1/3 частини є власниками квартири АДРЕСА_1. Починаючи з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2014 року ним сплачено 4 712 грн за користування послугами теплопостачання та 426 грн 27 коп. за утримання квартири. Відповідно до ст. 360 ЦК Україниспіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів. Оскільки відповідачка ухиляється від участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг, яка належить на праві часткової власності трьом особам, та з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_7 2 970 грн, з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних як співвласника 1/3 частини вищевказаної квартири затрачених ним на утримання цієї квартири та 1 000 грн понесених витрат за надання правової допомоги

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 1 712 грн 75 коп. понесених витрат з оплати послуг з теплопостачання та утримання квартири.

У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, поданій представником ОСОБА_8, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-УІІІ «Про судоустрій статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що сторони є співвласники квартири АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 року вказана квартира належить ОСОБА_6 ОСОБА_7, ОСОБА_9 в рівних долях.

Встановлено, що за період з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2014 року позивач за власні кошти поніс витрати з оплати комунальних послуг у розмірі 5 138 грн 27 коп. Зокрема, за центральне теплопостачання у сумі 4 712 грн, за утримання квартири та прибудинкової території в сумі 426 грн 27 коп. Вказана сума підтверджена відповідними довідками та квитанціями.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує.

Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

З урахуванням обставин справи та норм матеріального права, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач як співвласник квартири відповідно до ст. ст. 319, 322, 360 ЦК України повинна солідарно з іншими співвласниками нести витрати за утримання квартири та, враховуючи її частку, правильно стягнув сплачені кошти за надані послуги з теплопостачання та утримання квартири за період з 01 листопада 2011 року до 01 листопада 2014 року в розмірі 1 712 грн 75 коп.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_10, подану представником ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік