АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/440/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/1284/16 Доповідач - Фащевська Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника ДВС Зборівського РУЮ Соловій Т.Р., представника зацікавленої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яку подає її представник ОСОБА_2 на ухвалу Зборівського районного суду від 13 квітня 2016 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції 12.04.2016 року звернувся із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки остання ухиляється від сплати заборгованості по рішенню суду.

Ухвалою Зборівського районного суду від 13 квітня 2016 року подання старшого державного виконавця державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована в с. Красна Зборівського району Тернопільської області у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.09.2014 року про стягнення в користь ОСОБА_5 51174 грн. заборгованості за договором позики та 520 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій вказала, що дана ухвала була постановлена на підставі неповного з'ясування та недоведеності всіх обставин, що мають істотне значення для справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права

Враховуючи наведене, просить скасувати ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 13 квітня 2016 року та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Зборівського районного відділу державної виконавчої служби про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи подання головного державного виконавця обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив із того, що вона є боржником у виконавчому провадженні та має непогашений борг, що зумовлює необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів.

Однак, такий висновок суду суперечить вимогам закону, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням ухвали в порядку ст.312 ЦПК України.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження №49004886 від 20.10.2015 року згідно виконавчого листа №607/11035/14-ц від 11 червня 2015 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом відповідно до заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 4 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1, в користь ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 51174 грн. за договором позики та 520 грн. судових витрат.

Боржником в строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано. Про причини такого невиконання державного виконавця повідомлено не було.

20.10.2015 р. згідно ст.28 та 41 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5169,40 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 35,72 грн.

20.10.2015 згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно відповіді ГІФУ № від 16.10.2015 боржник отримує пенсію в Управлінні ГІФУ в Зборівському р-ні.

20.10.2015 згідно ст. 28,41, 68 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена в бухгалтерію УПФУ в Зборівському р-ні до виконання.

22.10.2015 у Відділ ДВС Зборівського РУЮ надійшла заява від стягувача про звернення до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно відповідей реєструвальних органів встановлено, що на ім'я боржника ОСОБА_1 транспортні засоби, цінні папери, земельні ділянки та будь-яке інше майно не зареєстровані.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного Погрібецькою сільською радою 13.11.2015 року за №1176 ОСОБА_1 проживає за адресою с.Красне з неповнолітнім сином у будинку батьків.

Згідно розпоряджень державного виконавця від 24.11.2015, 23.12.2015, 25.01.2016, 25.02.2016, 23.03.2016 із пенсії боржника стягнено: 921,15 грн. боргу, 92,13 грн. виконавчого збору та 35,72 грн. витрат на проведення виконавчих дій.

07.12.2015 за вих.№6240 боржнику було надіслане повідомлення про провадження виконавчих дій, дата яких 14.12.2015 р. та попереджено боржника про притягнення до відповідальності у разі неявки та умисного перешкоджання вчиненню виконавчих дій. Дане повідомлення було надіслане боржнику рекомендованою кореспонденцією.

Під час примусового виконання рішення за адресою вказаною у виконавчому документі була присутня лише мати боржника ОСОБА_6 Остання відмовилась впустити державного виконавця до хати для перевірки майнового стану, про що складений акт державного виконавця від 14.12.2015 р.

17.12.2015 р. боржником добровільно сплачено 100 грн. (згідно розпорядження державного виконавця від 17.12.2015 перераховано 90,91 грн. боргу та 9,09 грн. виконавчого збору). Крім даної проплати боржником добровільно рішення суду не виконувалось.

09.03.2016 р. за №1521 на адресу боржника був надісланий виклик державного виконавця, на який боржник ніяк не відреагував, у відділ ДВС не з'явився, письмового підтвердження чи пояснення про неявку до відділу ДВС не надав.

18.03.2016 р. за №1700 боржнику було надіслане повторне повідомлення про провадження виконавчих дій дата яких 24.03.2016 р. та попереджено боржника про притягнення до відповідальності у разі неявки та умисного перешкоджання вчиненню виконавчих дій. Дане повідомлення було надіслане боржнику рекомендованою кореспонденцією, однак, боржник по місцю їх проведення виконавчих дій не з'явилась.

Під час повторного примусового виконання рішення за адресою вказаною у виконавчому документі була присутня мати боржника ОСОБА_6, яка чинила опір державному виконавцю не пускаючи до хати для перевірки майнового стану боржника, про що складений акт державного виконавця від 24.03.2016 р.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватись від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надавати у строк, встановлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, своєчасно з'являтись за викликом державного виконавця та інше.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, державний виконавець відділу Державної виконавчої служби районного управління юстиції Тернопільської області посилався на те, що у ОСОБА_1 існує заборгованість по рішенню суду, однак не надав доказів того, що боржник ухиляється від виконання боргових зобов'язань, а також вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не є власником будь-якого рухомого чи нерухомого майна, проживає в будинку у батьків-пенсіонерів, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого аліментів не отримала з 01.03.2016 р. по 31.08.2016 р..

Згідно довідки Козівського ОУПФУ у Тернопільській області, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і одержує пенсію в сумі 1130 грн.

Із 2001 року по вересень 2014 року ОСОБА_1 перебувала в місцях позбавлення волі.

Відповідно до листа Зборівського РВДВС станом на 07.09.2016 року з боржника по вищевказаному виконавчому провадженню стягнено за період з 25.11.2015 р. по 23.08.2016 року 2210,96 грн. боргу, 221,12 грн. виконавчого збору та 35,72 грн. на проведення виконавчих дій.

Згідно квитанції від 22.09.2016 року за №15К045995 боржниця сплатила в користь погашення боргу 2000 грн.

Як пояснила ОСОБА_1 заборгованість утворилась в зв'язку з відсутністю роботи та будь-якого іншого майна.

У зв'язку з цим колегія вважає, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що ОСОБА_1 ухилялась від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Колегія не приймає до уваги посилання державного виконавця на факт існування у боржника заборгованості, оскільки Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Колегія не приймає до уваги наявність актів, складених державним виконавцем від 14.12.2015 р. та від 24.03.2016 р. про те, що при перевірці майнового стану боржника її мати не впустила виконавців у будинок, оскільки даний будинок є власністю батьків боржниці, а тому даний факт сам по собі не може бути доказом ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Враховуючи наведене, колегія вважає, що в судовому засіданні не здобуто доказів того, що боржник ОСОБА_1 ухилялась від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, а тому у задоволенні подання державного виконавця Зборівського районного відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яку подає її представник ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду від 13 квітня 2016 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відділу державної виконавчої служби Зборівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не піддягає.

Головуючий Н.Є. Фащевська

Судді: М.В. Ходоровський

Н.Б. Щавурська