АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №623/1083/16-ц Головуючий І інстанції Бутенко В.М.
Провадження №22ц/790/6374/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: договірні
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Коваленко І.П., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 вказував, що 1 жовтня 2004 року він уклав усний договір позики та передав ОСОБА_3 кошти в сумі 500 доларів США, про що ОСОБА_3 надав йому письмову розписку, де зобовязався щомісячно сплачувати 3% від суми.

На його претензію до відповідача у березні 2016 року повернути суму позики, ОСОБА_3 у добровільному порядку відмовляється. Внаслідок дій відповідача має місце заборгованість по виплаті позики від 01.10.2004, яка станом на 1 березня 2016 року становить 67 тис. 707 грн. 50 коп. (13 тис. 248 грн. 55 коп. основний борг, 54 тис. 458 грн. 95 коп. 3% за користування коштами).

У червні 2016 року ОСОБА_4 збільшив позові вимоги до ОСОБА_3, посилаючись на те, що 31 січня 2001 року ОСОБА_3, надав йому посвідчене нотаріально зобовязання проводити ОСОБА_4 щомісячно 25% чистого прибутку приватного підприємства «ОСОБА_3Ф.» за весь час існування газозаправних пунктів, здійснюючи з 31 січня 2001 року, в звязку з тим, що ОСОБА_4 була надана фінансова допомога в розмірі 26 тис. 180 грн. (еквівалент 4593 доларів США).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини позову.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4, кошти на відшкодування договору позики від 1 жовтня 2004 року станом на 01.03.2016 в сумі 67 тис. 707 грн. 50 коп., на відшкодування судових витрат в сумі 942 грн. 69 коп.

В решті задоволення позовних вимог суд відмовив.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог просить його змінити, та в задоволенні позову відмовити.

Вказує, що в письмовій розписці від 1 жовтня 2004 року не зазначено особу позикодавця, від так вона не є належним доказом, крім того позивачем пропущено строк позовної давності.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України).

За своїмм правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику (постанови Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6079цс14, від 8 червня 2016 року № 6-1103цс16).

Надана позивачем до позовної заяви розписка від 1 жовтня 2004 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та посвідчує факт передання ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 500 доларів США, позичальнику ОСОБА_3 (а.с.8).

Судом встановлено, що отримані у борг грошові кошти ОСОБА_3 не повернув.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховано, що в письмовій розписці від 1 жовтня 2004 року не зазначено особу позикодавця, та пропущено строк позовної давності, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Факт складання розписки особисто боржником ОСОБА_3 останнім не заперечується.

Отже, наявність у позивача ОСОБА_4, оригіналу розписки підтверджує факт не виконання ОСОБА_3 боргових зобов'язань перед ОСОБА_4

Крім того, в матеріалах справи наявні докази існування між сторонами інших тривалих договірних відносин.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Судовим розглядом встановлено, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача боргу за договором позики від 1 жовтня 2004 року за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Оскільки, 21 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача ОСОБА_3 із письмовою претензією повернути суму позики від 01.10.2004 року, яку ОСОБА_3 отримав 26.03.2016 року (а.с.10), але у добровільному порядку не виконав зобовязання, перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався про порушення свого права із квітня 2016 року, що не перевищує трьох років, які передували моменту звернення особи до суду.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - І.С. Кіпенко

Судді - І.П. Коваленко

ОСОБА_5