Справа № 452/800/15 Головуючий у 1 інстанції: Кунцік О.С.
Провадження № 22-ц/783/1618/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року в позові відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що відповідачка з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з власної волі, без поважних причин, не проживають в житловому будинку, в якому зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 більше чотирьох років, а тому в відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України вони втратили право на користування цим житлом. Також звертає увагу, що участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок по вул. Довженка, 1 в м. Самборі відповідачка не несла.

Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.05.2005 року виданого Самбірським МБТІ ОСОБА_5 є власником житлового будинку розташованого в м. Самбір по вул. Довженка, 1 Львівської області. (а.с. 8)

Районним судом встановлено, що 14 липня 1979 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 та після одруження вони проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2, де зареєстровані ОСОБА_3, а згодом і діти ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Згідно довідки склад сімї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 14.05.2015 року №5721 виданої КП Самбірської міської ради «Житлово експлуатаційний комбінат» за адресою по вул. Довженка, 1 зареєстровані ОСОБА_5 власник, ОСОБА_5 ОСОБА_9 батько, ОСОБА_10 мама, ОСОБА_3 дружина, та дочки - ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_6 (а.с. 6)

Згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 24 січня 2014 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. (а.с. 5)

Як вбачається із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 червня 2014 року, ОСОБА_7 визнана недієздатною та над нею встановлено опіку і визнано опікуном ОСОБА_3. (а.с. 20)

Згідно довідки № 29 від 22.01.2014 року виданої поліклінічним відділенням Самбірської ЦРЛ, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в Самбірському психіатричному відділі Самбірської ЦРЛ з 22.03.2011 року. (а.с. 15)

Відповідно до довідки № 860853 психіатричною МСЕК №2 м. Львова, ОСОБА_7 присвоєно другу групу інвалідності загального захворювання. (а.с. 17)

Як вбачається із відповіді Верховецької сільської ради Самбірського району ОСОБА_3 проживає з серпня 2011 разом з дітьми ОСОБА_7 Львівсною та ОСОБА_6 в с. Рогізно Самбірського району без реєстрації. На дане житло є спадкоємці ОСОБА_11 та ОСОБА_12 інвалід психічного захворювання. (а.с. 9)

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 районний суд виходив з того, позивач не надав суду доказів на підтвердження відсутності відповідачів понад 1 рік без поважних причин.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Покликання ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що відповідачка з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з власної волі, без поважних причин, не проживають в житловому будинку, в якому зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1 більше чотирьох років, а тому в відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України вони втратили право на користування цим житлом, колегія не бере до уваги, оскільки позивачем не доведено відсутність відповідачів без поважних причин належними доказами.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших належних та допустимих доказів передбачених ст.57,58,59 ЦПК України на спростування висновків суду першої інстанції, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла.

Судом має надаватись адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселення в контексті пропорційності застосування такого закону.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 13 листопада 2013 року у справі № 6-115цс13, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Окрім того позивач ОСОБА_5 відмовився від апеляційної скарги в частині його вимог до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинку № 1 по вул. Довженка в м. Самборі Львівської області і ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 червня 2016 року закрито апеляційне провадження в цій частині.

Відповідачка - ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_6, ОСОБА_7 та іншим житлом не забезпечена, про що ствердила в судовому засіданні, а тому колегією суддів вважає, що оскільки відповідачка поселилась в спірний будинок як член сімї позивача (власника житла), тому вона має право на користування цим житловим приміщенням на підставі ч.1 ст. 405 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_13