АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Барановської Л.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

встановила:

у січні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності, шляхом продажу та укладення від імені ОСОБА_1 ТОВ «Кредекс Фінанс» договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, надати право ТОВ «Кредекс Фінанс» підписувати від імені ОСОБА_1 договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладення з іншою особою покупцем, з наданням права вчиняти від імені ОСОБА_1 усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку, витребування автомобіля від ОСОБА_1

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 15 лютого 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 100 000 доларів США для придбання автомобіля на строк до 16 лютого 2015р. та сплатою 13% річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань у заставу був переданий автомобіль «Мерседес», який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008р.

Позивач стверджував, що 20 квітня 2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого банком було відступлено право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/8841/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
Позивач посилався на те, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконувалися належним чином, у зв'язку із чим станом на 27 листопада 2015р. наявна заборгованість у сумі 1 501 224,71грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 713 393,30грн., заборгованості за відсотками на дату укладення договору факторингу у сумі 421 926,65грн., заборгованості за відсотками на дату пред'явлення позову у сумі 333 089,73грн., пені у сумі 11 413,21грн. та 3% річних у розмірі 21 401,82грн., а також виникло право звернення стягнення на предмет застави.

- 2 -

Заочним рішенням суду від 25 квітня 2016р. у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежну оцінку наданим доказам, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.136, 141), двічі свого представника у судове засідання не направив, тому відповідно до ст. 305 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність представника позивача.

Відповідач двічі повідомлявся про день та час розгляду апеляційної скарги за зареєстрованим місцем проживання (с.с.138, 143, 144), проте, судові повідомлення не отримує, і так як апеляційним судом вичерпані передбачені ЦПК України можливості повідомити відповідача про судове засідання, відповідач свідомо судові повідомлення не отримує, колегія суддів вирішила за можливе провести судовий розгляд у відсутність відповідача.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 15 лютого 2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 100 000 доларів США для придбання автомобіля та зобов'язався його повернути до 16 лютого 2015р. щомісячними платежами та сплатою 13% річних за користування кредитом.

У заставу відповідачем був переданий автомобіль «Мерседес», реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 2008р.

20 квітня 2012р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір факторингу, за умовами якого фактор набув право вимоги за кредитами, у тому числі за договором, укладеним з відповідачем.

Позивач стверджував, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв'язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 713 393,30грн., заборгованості за відсотками на дату укладення договору факторингу у сумі 421 926,65грн., заборгованості за відсотками на дату пред'явлення позову у сумі 333 089,73грн., пені у сумі 11 413,21грн. та 3% річних у розмірі 21 401,82грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів набуття права вимоги за договором застави, а також позивачем не була надана оцінка предмета застави.

Застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтею 13 Закону України «Про заставу», редакція якої діяла на момент укладення договору факторингу, договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби,

- 3 -

що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів.

З наданого суду першої інстанції витягу з договору факторингу від 20 квітня 2012р. вбачається, що відповідно до пункту 2.1. договору банк відступив фактору (ТОВ «Кредекс Фінанс») права вимоги за кредитами.

Пунктом 2.3. договору факторингу сторони визначили, що за умови, що фактор сплатив у повному обсязі ціну продажу клієнтові до або у дату передачі, передача набуває чинності у дату передачі з моменту підписання акту приймання-передачі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості і отримує відповідні права вимоги за кредитами.

Умовами договору не передбачено, що фактору передаються також права вимоги до заставленого майна.

Договір факторингу укладений у простій письмовій формі.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачем не надано доказів набуття ним права вимоги і до заставленого майна, а договір передачі прав вимоги за заставленим майном був нотаріально посвідчений.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Положеннями статті 26 цього закону передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом, позивач не зазначив початкову ціну предмета забезпечувального обтяження для його реалізації, а також не надав документи, які б підтверджували вказану ціну.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був витребувати у позивача необхідні документи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач зобов'язаний був довести своє право на звернення стягнення на предмет застави та надати відповідні докази. Проте, ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду апеляційної скарги, позивач документів, які б підтверджували його право на звернення стягнення на предмет застави, не надав, а також не зазначив ціну продажу предмета застави.

- 4 -

Посилання позивача на те, що судом не встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає безпідставним, так як з тексту рішення суду вбачається, що судом встановлені фактичні обставини справи, а підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є їх недоведеність.

Судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, оцінені надані докази, правильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» відхилити, заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: