Провадження № 4-с/225/40/2016
Справа № 225/2125/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

за участю

секретаря Бондарчук Т.І.,

представника ДВС ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області у м. Торецьку скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання їх протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року представник заявника звернувся до суду із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі відділ ПВР Департаменту ДВС) щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.03.2016 року за ВП № 50432879, визнання їх протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2016 року Дзержинським міським судом Донецької області був виданий виконавчий лист № 2-в/225/1/2016 від 11.01.2016 про стягнення з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 83114, м. Донецьк, проспект Ленінський, 6/125, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2А, ) заборгованість за договором поруки № 12.06-388/П-1 від 18.07.2012 р. в розмірі 5 335 450 доларів США 88 центів (що за офіційним курсом НБУ на 29.05.2014 р. складає 62 798 256 гривень 86 коп.), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень.

Заявником зазначений виконавчий лист був направлений рекомендованим листом, в строки визначені законодавством України, до відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України для примусового виконання. Однак, заявнику було відмовлено у прийнятті виконавчого документа на примусове виконання, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1, тобто в населеному пункті, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Обґрунтовуючи свою відмову у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець посилався на Закон України «Про боротьбу з тероризмом», Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

Проте, представник заявника не погоджується з цим, просить суд визнати дії відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України протиправними, та зобовязати вчинити певні дії. З цих підстав, він звернувся до суду зі скаргою для захисту порушених прав заявника і просить визнати дії відділу ПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України протиправними та зобовязати прийняти виконавчий лист до виконання та вчинити інші дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для повного виконання рішення суду.

Належно повідомлений представник заявника не зявився, надіслав суду заяву розглянути справу без його участі.

Належно повідомлений головний державний виконавець Рагімова А.Н. в судове засідання не зявилася, надіслала суду клопотання розглянути справи без її участі.

Представнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень суду повідомив, що в березні 2016 року на примусове виконання до відділу ПВР Департаменту ДВС дійсно надійшов зазначений вище виконавчий лист. За результатами розгляду головним державним виконавцем Рагімовою А.Н. 10.03.2016 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті провадження у справі. Підставою для відмови є те, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, внаслідок проведення на цій території антитерористичних дій. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття виконавчого документа до виконання, державний виконавець зобовязаний здійснити ряд заходів для своєчасного, повного, неупередженого виконання рішення суду, тощо. Відсутність поштового сполучення з окупованими територіями є загально відомим фактом, який виключає будь яку можливість державного виконавця провести виконавчі дії на території проведення активної фази АТО. Відкриття виконавчого провадження та проведення будь яких виконавчих дій без повідомлення сторони виконавчого провадження про їх вчинення порушує права цієї сторони та позбавляє її можливості захистити свої права та законні інтереси. Крім того, проведення виконавчих дій на окупованій території є неможливим у звязку з постійною загрозою життю та здоровю людей. Вважає, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження обґрунтованою, тому просить повністю відмовити у її задоволенні.

Вислухавши представника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлена скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Ст.385 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Порядок і умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606 XIV із змінами та доповненнями (надалі Закон від 21.04.1999 року).

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2-в/225/1/2016, виданий Дзержинським міським судом Донецької області 29.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 83114, м. Донецьк, проспект Ленінський, 6/125, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2А, ) заборгованість за договором поруки № 12.06-388/П-1 від 18.07.2012 р. в розмірі 5 335 450 доларів США 88 центів (що за офіційним курсом НБУ на 29.05.2014 р. складає 62 798 256 гривень 86 коп.), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень.

Зазначений лист рекомендованим листом в строки визначені законодавством України був направлений заявником по справі до відділу Примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50432879 від 10.03.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР Департаменту ДВС ОСОБА_3 було відмовлено у відкритті провадження за даним виконавчим листом, через проведення на території Донецької області активної фази антитерористичної операції і неможливості здійснення виконавчих дій в порядку визначеному чинним законодавством.

У звязку з цим, суд зазначає наступне.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід'ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).)

У відповідності до Закону України «Про виконавчу службу» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.2 ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

З метою забезпечення гарантій прав громадян і юридичних осіб у виконавчому провадженні частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язано державного виконавця використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно пункту 8 частини першої ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Виходячи з даних положень, обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження повинні бути передбачені законом.

В постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження головний державний виконавець посилається на Закон України «Про боротьбу з тероризмом», та «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до яких виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться.

Однак, суд не погоджується з такими висновками головного державного виконавця, так як Закон України «Про виконавче провадження», а також Інструкція про проведення виконавчих дій не містять положень щодо неможливості проведення виконавчих дій на період проведення антитерористичної операції.

Натомість, відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій державним виконавець може вчинити безліч виконавчих дій, направлених на примусове виконання рішення суду (арешт майна, арешт коштів, розшук майна, заборона виїзду за кордон, тощо), проведення яких можливо і не на окупованій території.

При цьому суд вважає хибними доводи представника відділу ДВС ОСОБА_1 щодо неможливості проведення виконавчих дій через відсутність поштового сполучення з окупованими територіями, так як, по перше, вони не ґрунтуються на законі, по-друге, існують інші альтернативні засоби звязку, за допомогою яких можливо сповістити сторону виконавчого провадження про надходження виконавчого документа на виконання та вчинення будь яких виконавчих дій за цим документом, про які можна дізнатися, лише розпочавши виконавче провадження.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що головний державний виконавець своїми діями допустив порушення прав та законних інтересів заявника по справі на прийняття до провадження виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження та вжиття заходів на виконання цього документа.

За таких обставин, суд вважає за необхідне дії головного державного виконавця по відмові у відкритті виконавчого провадження за виконавчим документом № 2-в/225/1/2016 від 11.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 83114, м. Донецьк, проспект Ленінський, 6/125, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: 83001, м. Донецьк, вул. Університетська, 2А, ) заборгованість за договором поруки № 12.06-388/П-1 від 18.07.2012 р. в розмірі 5 335 450 доларів США 88 центів (що за офіційним курсом НБУ на 29.05.2014 р. складає 62 798 256 гривень 86 коп.), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 гривень, незаконними, оскільки вони позбавляють заявника по справі права на предявлення на примусове виконання виконавчого документа та своєчасного і повного його виконання.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Ураховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 386-388 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання їх протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.03.2016 року за виконавчим провадженням № 50432879.

Скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 10.03.2016 року за виконавчим провадженням № 50432879.

Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 відкрити виконавче провадження за виконавчим листом № 2-в/225/1/2016 від 11.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованості за договором поруки №12.06-388/П-1 від 18.07.2012 року в розмірі 5 335 450, 88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 29.05.2014 року складає 62 798 256, 86 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя: