Провадження №: 2/752/1140/16
02 лютого 2016 року Голосіївський районний суд міста Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Рожок В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до МВС України, третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду з позовом ОСОБА_1 до МВС України, третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту.
Просить суд зняти арешт з квартири № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві за № 18/6-450 від 27.02.1996 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що згідно договору купівлі - продажу від 04.09.1995 року він та його батьки є власниками квартири № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.
Після смерті батька ОСОБА_2 він звернувся до нотаріальної контори за отриманням спадщини, та виявив, що на квартиру накладений арешт на підставі листа УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві за № 18/6-450 від 27.02.1996 року.
20.05.2015 року він звернувся до керівництва УБОЗ ГУ МАС в м. Києві з листом у якому просив зняти цей безпідставно накладений арешт, але отримав відповідь про неможливість його зняття, у зв'язку з відсутністю із спливом терміну зберігання документів, перевірити підстави його накладання.
Ніяких кримінальних справ ні відносно нього, ні відносно його батьків ніколи не було.
Позивач посилається на те, що у зв'язку з порушенням своїх прав, він змушений звернутися до суду з вимогами скасувати арешт.
В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить провести розгляд справи без нього, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
В судове засідання відповідач та третя особа не з'явились, були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1, та його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно договору купівлі - продажу від 04.09.1995 року є власниками квартири № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1 в рівних частинах.(а.с.6)
Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Після смерті батька позивач він звернувся до нотаріальної контори за отриманням спадщини, та виявив, що на квартиру накладений арешт на підставі листа УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві за № 18/6-450 від 27.02.1996 року.(а.с.8-9).
Ця обставина перешкоджає йому не тільки у користуванні житловим приміщенням як співвласником, а й в оформленні спадкових прав після смерті батька.
20.05.2015 року позивач звертався до керівництва УБОЗ ГУ МАС в м. Києві з листом, у якому просив зняти цей безпідставно накладений арешт (а.с.10), але отримав відповідь про неможливість його зняття, у зв'язку з відсутністю документів про підстави його накладання.(а.с.11).
Суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 321 Цивільного процесуального кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 41 Конституції України та п.2, ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як встановлено у судовому засіданні та підтвердженнями матеріалами справи, позивач у встановленому законом порядку набув право власності на квартиру № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1.
Згідно до ст. 217, 319 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи, що позивач як власник вказаного вище майна обмежений у можливості реалізації право володіння, розпорядження майном, оскільки арешт на майно, а саме на квартиру накладено не з його волі, суд надходить до висновку про те, що право власності і право законного володіння позивача як власника майна порушене та підлягає захисту, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного ст.ст. 316, 317 , 319 , 321, 387 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88,169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-
Зняти арешт з квартири № НОМЕР_1 в житловому будинку АДРЕСА_1, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі листа УБОЗ ГУ МВС України в м. Києві за № 18/6-450 від 27.02.1996 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко