У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ПисаноїТ.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Новоодеської міської ради Миколаївської області, виконавчого комітету Новоодеської міської ради Миколаївської області, Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, третя особа - ОСОБА_5, про визнання протиправними і скасування рішення органу місцевого самоврядування та нотаріально посвідчених угод, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_6 Після його смерті, 21 серпня 2009 року ОСОБА_5, племінник спадкодавця, одержав свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку та площею 0,1211 га - для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою. 5 травня 2011 року ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу продав житловий будинок ОСОБА_7

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 5 серпня 2011 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2011 року, їй надано додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6

1 листопада 2011 року вона подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Не дивлячись на це, без її згоди, рішенням Новоодеської міської ради від 20 вересня 2013 року № 4, за заявою ОСОБА_5 про добровільну відмову від права на земельні ділянки, припинено його право власності на частину успадкованої земельної ділянки загальною площею 0,1049 га, з них: 0,0457 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0592 га - для ведення особистого селянського господарства, а 25 лютого 2014 року ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідчених угод безоплатно передав право власності на кожну з вказаних земельних ділянок у комунальну власність територіальної громади Новоодеської міської ради.

Рішенням Новоодеської міської ради від 25 квітня 2014 року № 8 затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж та передано у приватну власність ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 зазначала, що реєстрація речових прав ОСОБА_5 на земельні ділянки при відчуженні ним їх частин була незаконною та обидві земельні ділянки, частини з яких відчужив ОСОБА_5, входили до складу спадщини та підлягали перерозподілу між ними.

Посилаючись на порушення спадкових прав та грубі порушення земельного законодавства, позивач просила визнати протиправними вищезазначені рішення міської ради, укладені договори і їх реєстрацію в Державному реєстрі прав, скасувавши їх, як такі, що не відповідають вимогам закону.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі та уточненнях до неї ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення про задоволення її позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначені у ст. 140 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У статті 142 ЗК України визначено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою на підставі угоди про передачу права власності на земельну ділянку, яка підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із положень ст. ст. 140, 142 ЗК України, ст. 1280 ЦК України, які визначають підстави припинення права власності на земельну ділянку та умови щодо перерозподілу спадщини, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання протиправними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та нотаріально посвідчених угод.

Такий висновок судів ґрунтується на встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Т.О. Писана Г.В. Юровська

Колегія суддів: