Справа № 219/2392/16-ц
Провадження № 2/219/1751/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Фролової Н.М., при секретарі Шкурат К.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2, розглянувши цивільну справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку №28, з надвірними спорудами, по вул. П.Осипенко в м. Бахмут (колишній Артемівськ) Донецької області від 10.09.2015 року, укладений між нею та ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №1359, посилаючись на те, що в серпні 2015 р. вона дуже погано себе почувала та побоюючись смерті, а також того, що після смерті її житловий будинок, як спадщина може бути поділений між її сином та її чоловіком, який є людиною похилого віку і після його смерті майно можуть успадкувати його родичі, що для неї та її сина було не припустимо, тому 10 вересня 2015 року між нею та її сином ОСОБА_4, за їх спільною домовленістю, був укладений фіктивний договір купівлі-продажу її житлового будинку №28 по вул. П.Осипенко в м. Бахмут. З однієї сторони цей договір був посвідчений нотаріально та укладений письмово. З другої сторони державна реєстрація цього договору відповідачем навмисно не проведена та й надалі реєструвати його він не збирався, фактична передача нею відповідачу її житлового будинку не відбулась, бо вона так і продовжує бути в ньому зареєстрована та жити, сплачувати комунальні послуги та й передавати його відповідачу вона наміру не має, відповідач живе у своєму будинку і переїжджати не збирається, фіктивну ціну житлового будинку у розмірі 100 гривень, відповідач так їй досі і не передав і передавати не збирається, оскільки фактично договір був фіктивним. Відповідач ніколи не жив в її будинку. Вони навмисно уклали цей договір лише для вигляду. Зараз відпала необхідність у вказаному фіктивному договорі купівлі-продажу її будинку, але відповідач не бажає розривати його у добровільному порядку. Виходячи з цього позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З письмових пояснень позивача вбачається, що вона є громадянкою ОСОБА_7 Федерації, пенсіонеркою за віком, ветераном праці, має слабке здоровя, часто хворіє, зараз мешкає одна в житловому будинку №28 по вул. П.Осипенко в м. Бахмут (колишній Артемівськ). У неї є син, відповідач по справі ОСОБА_4, інвалід 2 групи, який мешкає та зареєстрований у своєму окремому житловому будинку №9 по вул. Чапліна в м. Бахмут. Вона хоче залишити у спадок свій житловий будинок лише своєму сину. Побоюючись, що після її смерті її син ділитиме як спадщину житловий будинок з її чоловіком ОСОБА_8 у вересні 2015 року, вона з відповідачем уклала фіктивний договір купівлі-продажу її житлового будинку №28 по вул. П.Осипенко в м. Бахмут. Насправді вона не хотіла продавати, а відповідач не хотів купувати житловий будинок в якому вона живе, вони хотіли лише усунути ОСОБА_8 від спадщини у випадку її смерті. Зазначає наступні підстави фіктивності договору: договір купівлі продажу не читала, оскільки не володіє українською мовою, екземпляр з перекладом договору на російську мову вона не отримувала; в договорі купівлі-продажу взагалі відсутній її підпис, її прізвище та по-батькові в договорі зазначені неправильно; фактично вона не передавала сину житловий будинок, ключі від будинку та технічну документацію; п.4 договору купівлі-продажу є недійсним, бо син їй не передавав, а вона не отримувала гроші в розмірі 100 гривень за її житловий будинок; п.5 договору купівлі-продажу є недійсним, бо її колишня невістка ОСОБА_6 оспорює свою власну заяву від 10.09.2015 року про те, що вона, надає письмову згоду на те, що її син купує житловий будинок в свою особисту власність, за свої власні особисті кошти, та що жодних прав на цей житловий будинок вона немає та мати не буде; технічний паспорт на житловий будинок після укладення вказаного договору купівлі-продажу, на імя її сина не переоформлювався; державна реєстрація цього договору купівлі-продажу сином не проводилася. Наполягає на тому, що договір купівлі-продажу житлового будинку між нею та відповідачем ОСОБА_4 було укладено фіктивно. Просить суд при винесенні рішення взяти до уваги її письмові пояснення.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві та письмових пояснення позивача та пояснив, що позивач, будучу хворою людиною, мала намір залишити у спадок своєму синові будинок по вул.П.Осипенко,28 в м.Бахмуті та не хотіла, щоб цей будинок залишився у спадок її чоловіку та його родичам. З цією метою вона з сином пішли до нотаріуса та оскільки ОСОБА_3 є громадянкою ОСОБА_9, нотаріус порадив їм з метою усунення від спадкування чоловіка та уникнення більшого оподаткування укласти договір купівлі-продажу будинку, що вони і зробили та підписали цей договір. Вказує, що сторони не мали на меті здійснити купівлю продаж, отримати гроші чи передати будинок. Цей договір виконаний не був, ключі та документи на будинок передані не були. Державна реєстрація договору ОСОБА_4 не проводилася, можливо це зробив нотаріус. ОСОБА_4 має свій будинок, де й проживає, ОСОБА_3 сама проживає у вказаному будинку та оплачує комунальні послуги, веде господарство та вважає, що після її смерті цей будинок залишиться її синові. Гроші визначені у п.4 цього Договору в дійсності не передавалися ОСОБА_4, ціна будинку в договорі вказана дуже низькою від дійсною ринкової вартості цього будинку, що також підтверджує фіктивність правочину. Внутрішня воля ОСОБА_3 і ОСОБА_4 направлені на усунення від спадкування ОСОБА_8, а також ухилення від сплати більшого податку, внутрішня воля не відповідає дійсному вираженню, зовнішньої форми цього договору. П.5 Договору визначено, що ОСОБА_6 не претендує на нерухомість, однак ОСОБА_6 подала позов про поділ майна подружжя, в тому числі цього будинку, у звязку з цим були накладені арешти на будинок. У звязку зі смертю ОСОБА_8 відпала необхідність у цьому фіктивному договорі, тому сторони звернулися до нотаріуса з метою розірвання договору, однак із-за арештів це неможливо зробити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З письмових пояснень відповідача вбачається, що позов він визнає, проти позовних вимог не заперечує та вказує, що дійсно укладений договір купівлі-продажу був фіктивним. У серпні 2015 року його мати ОСОБА_3 дуже погано себе почувала та думала що жити їй залишалось недовго. Вона побоювалась, що після її смерті її житловий будинок №28 по вул .ОСОБА_10 в м. Бахмут, як спадщина, буде поділений між ним та її чоловіком ОСОБА_8. Вона не бажала цього, і хотіла щоб її будинок залишився у спадок лише йому, тому він та його мати, домовились укласти фіктивний договір купівлі-продажу о житлового будинку №28 по вул. П.Осипенко в м. Бахмут. Заздалегідь, вони між собою домовились про те, що такий фіктивний договір купівлі-продажу будинку, після смерті матері, унеможливить прийняття ОСОБА_8 в майбутньому цього будинку у спадок. Цей крок був добровільним. Такий договір купівлі-продажу житлового будинку був лише прикриттям для їх справжньої мети - усунення від спадщини ОСОБА_8, на випадок смерті його матері. З метою усунення від спадщини ОСОБА_8, вони уклали між собою фіктивний договір купівлі продажу житлового будинку №28 по вул. П.Осипенко в м. Бахмут, за яким мати нібито продає та передає ОСОБА_4, своєму сину свій житловий будинок за 100 грн., а він нібито купує та приймає у своєї матері цей житловий будинок за вказану суму. Насправді мати не мала наміру продавати свій будинок йомуі, а він не мав наміру купувати цей будинок. Мати хотіла залишити у спадок свій будинок лише йому, а він хотів прийняти у спадок цей будинок та бути єдиним спадкоємцем. У нього вже є житловий будинок за адресою: м. Бахмут вул. Чапліна буд. №9 в якому зареєстрований та проживає з 2003р. 10 вересня 2015р. між ОСОБА_4 та його матір'ю, за їх спільною домовленістю, був укладений фіктивний договір купівлі-продажу житлового будинку №28 по вул. П.Осипенко в м.Бахмут. Фактичні умови договору вони не обговорювали, бо це для них не було важливим. Договір не читали. ОСОБА_3 громадянка ОСОБА_7 Федерації, читати на українській мові не вміє, у договорі свій підпис не поставила. Умови фіктивного договору купівлі продажу житлового будинку між сторонами договору, фактично не виконувались. Гроші за будинок, 100 грн., обумовлені п.4 цього договору купівлі продажу він матері не передавав. Це фіктивна сума яка нічого не варта. Мати будинок йому не передавала, він в ньому ніколи не жив, комунальні послуги не сплачував. Мати зараз жива, тому жодного відношення до материного будинку він зараз не має. Реєструвати цей договір він не збирався, до реєстраційної служби з цього приводу не звертався. Вони навмисно уклали цей договір лише для вигляду. Наміру створення правових наслідків договору купівлі-продажу житлового будинку у нього не було.12 березня 2016р. ОСОБА_8 помер, тому необхідності в фіктивному договорі купівлі-продажу вже відпала. У нотаріальному порядку, добровільно, без звернення до суду, вони розірвати фіктивний договір не можуть. Бо третя особа, що не є стороною договору, його колишня дружина, ОСОБА_6 звернулась до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на ? частину материного житлового будинку №28 по вул.П. ОСОБА_10 в м. Бахмут, та через суд наклала на будинок арешт. Нотаріус не може розірвати договір на підставі нашого звернення з причини цього арешту. Вважає, що факт оспорювання ОСОБА_6 своєї письмової заяви даної сторонам договору та нотаріусу від 10.09.2015 року, а також факт оспорювання ОСОБА_6 п. 5 вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку, його фіктивність, також є додатковою підставою визнання вище вказаного договору купівлі-продажу недійсним.. Просить суд при винесенні рішення взяти до уваги його письмові пояснення.

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник третьої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки не має підстав для його задоволення, договір купівлі-продажу будинку укладений відповідно до волевиявлення сторін, позивач дійсно мала намір, бажання відчужити майно на користь свого сина, сторони бажали настання правових наслідків цього договору, мета договору була досягнута, було проведено державну реєстрацію цього договору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З письмових поясненнях третьої особи вбачається, що в усній формі до нього звертався ОСОБА_4, та в письмовій формі ОСОБА_3, щодо розірвання договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого ним 10.09.2015 року за реєстровим номером №1359. Усно та письмова ним було повідомлено про неможливість розірвання договору купівлі-продажу майна, яке перебуває під забороною або арештом. Справу просив розглянути за його відсутністю.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, враховуючи письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що позивач є матірю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР №295984 (а.с.5).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 936338 виданим 15.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_8 помер 12.03.2016 року а/з 322 (а.с.8).

Згідно довідки виданої Суспільним квартальним комітетом №20 від 17.03.2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, має наступний склад сімї: дружина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.93).

Згідно копії довідки виданої Головою квартального комітету №22 від 30.06.2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, згідно домової книги по вищезазначеній адресі проживає одна ОСОБА_3 (а.с. 94).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 від 10.09.2015 року , зареєстрованого в реєстрі за №1359, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4, купив у свою особисту власність жилий будинок з усіма будівлями та спорудами на вулиці ОСОБА_10, номер 28, в місті Артемівську Донецької області, що розташований на земельній ділянці №28 на вулиці П.Осипенко в місті Артемівську Донецької області, наданий у власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, на території Артемівської міської ради Донецької області, загальною площею 0,0534 га., за кадастровим № :00:023:0477 (а.с.116).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 65345022 від 08.08.2016 р. власником житлового будинку, обєкту житлової нерухомості, реєстраційний номер обєкту нерухомого майна 03, загальною площею - 66,41 кв. м., житловою площею 45,16 кв. м., розташований за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, сул. ОСОБА_10, 28 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2015 р. (а.с.120-123), що спростовує ствердження позивача, її представника, відповідача, що державна реєстрація договору купівлі - продажу не була проведена.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 65345022 від 08.08.2016 р., земельна ділянка, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, сул. ОСОБА_10, 28 загальною площею 0,0534 га., має кадастровий номер :00:023:0477, та цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2015 р. (а.с.120-123).

Як вбачається з цієї ж інформаційної довідки 04.03.2016 р. та 07.06.2016 р. проведено державну реєстрацію обтяження у виді арешту нерухомого майна ОСОБА_4 в тому числі житлового будинку за адресою: Донецька область, м.Бахмут, вул. П.Осипенко,28.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_3, яка проживає одна в будинку№28 по вул. П.Осипенко, її син ОСОБА_4 проживає окремо за адресою:м. Бахмут, вул. Чапліна №9. 09.09.2015 до нього звернувся ОСОБА_4 з проханням 10.09.2016 року відвезти його та ОСОБА_3 до нотаріуса. Він забрав їх, та разом поїхали до нотаріуса оформлювати спадщину на ОСОБА_4 По дорозі до нотаріуса ОСОБА_3 казала, що має намір оформити спадщину на сина ОСОБА_4 Після того, як вони вийшли від нотаріуса, він спитав їх чи оформили вони спадщину, ОСОБА_3 відповіла, що так, а ОСОБА_4 махнув рукою та сказав матері, що не спадщину.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що є сусідом ОСОБА_3, та має дружні відносини з ОСОБА_4 Неодноразово чув, що позивач хотіла, щоб її будинок залишився її синові, не хотіла щоб будинок залишився її чоловіку та його дітям.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої ним у постанові від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14, прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка є обовязковою при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, для визначення правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі: ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Натомість сторони, укладаючи договір купівлі-продажу будинку, бажали настання правових наслідків, властивих договору купівлі-продажу, а позов предявлено у звязку з тим, що відпала потреба в цьому договорі у звязку зі смертю чоловіка позивача. Крім того, як стверджує представник позивача, що якщо б чоловік позивача не помер, то не було б необхідності звертатися з дійсним позовом, з чого слідує, що спірний договір відповідав би намірам позивача саме щодо укладення договору купівлі продажу. Тобто, відсутність подальшої необхідності в існуванні даного договору не є підставою для визнання договору купівлі-продажу фіктивним. Крім того, оформлення права власності (державна реєстрація) на будинок свідчить про реальність настання правових наслідків правочину.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, її представника, відповідача на те що; відповідач не передавав, а покупець не отримували гроші за будинок, що спростовуються п.4 вказаного договору, з якого вбачається, що цей продаж здійснений за 100,00 грн., які отримані продавцем ще до підписання цього договору; позивач не підписувала цей договір, спростовується тим, що в Договорі зазначено, що цей договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, крім того позивач суперечить сама собі, одночасно вказуючи, що вона не підписувала цей Договір та в той же час просить визнати укладений між нею та її сином договір недійсним; проживання позивача в будинку, сплата комунальних послуг позивачем за будинок, не передання ключів від будинку, технічної документації, оспорювання дружиною відповідача заяви про письмову згоду на купівлю жилого будинку, не проживання відповідача у вказаному будинку, низька ціна за будинок не можуть бути підставами для визнання договору фіктивним.

Покази допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, суд не приймає до уваги, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, її представник, відповідач в своїх письмових поясненнях не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а позовні вимоги щодо визнання недійсним (фіктивним) договору купівлі продажу будинку, не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності фіктивного правочину, передбачених ЦК України, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі продажу недійсним, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М.Фролова