АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н. Ю.

Секретар Герман Я.І.

За участю: позивача ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої внаслідок скоєння злочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої злочином, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року близько 15.30 год. ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1, в якому в якості пасажира перебувала ОСОБА_6, порушила п.12.1 Правил дорожнього руху України, не справилась з керуванням автомобіля, внаслідок чого автомобіль перекинувся, а пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, від чого в подальшому померла.

Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05.2014р. ОСОБА_4 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» відповідачку звільнено від відбування покарання.

У зв'язку із загибеллю доньки, їм була завдана істотна моральна і майнова шкода, яка полягає в тому, що після досягнення ними пенсійного віку за життя їх донька ОСОБА_6 допомагала їм і піклувалася про них.

Позивач ОСОБА_1, є інвалідом ІІ групи, у зв'язку із чим йому категорично протипоказані фізичні та психоемоційні навантаження, однак внаслідок загибелі доньки він пережив емоційний стрес, знаходився в шоковому стані, а тому стан його здоров'я

_____________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/418/16р. Головуючий у 1 інстанції: Слободян Г. М.

Категорія : 30/31 Доповідач: Винту Ю.М.

погіршився, що призвело до того, що з 05.02.2014 року по 18.02.2014 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Сторожинецької центральної районної лікарні, а також на стаціонарному лікуванні у 2014 році в Городоцькій центральнійрайонній лікарні Хмельницької області з 12.08.2014 року по 22.08.2014 року. У зв'язку з наявними в нього захворюваннями він потребує догляду та сторонньої допомоги, яку дружина - ОСОБА_2, в силу свого віку та стану здоров'я не може йому надати, а тому, він через загибель доньки фактично позбавлений такого догляду, що суттєво погіршує умови його життя, завдає значних незручностей, та моральні страждання.

ОСОБА_6, за життя працювала лікарем-ендокринологом Сторожинецької центральної районної лікарні, мала достатній заробіток, була для них опорою, постійно допомагала їм фінансово, утримувала їх за рахунок своєї заробітної плати. На даний час вони не можуть відновити свого майнового становища, оскільки є вже людьми пенсійного віку та отримати будь-який додатковий заробіток у зв'язку із віком та поганим станом здоров'я не можуть. Просили стягнути з ОСОБА_4 на їх користь шкоду в розмірі 1/3 частини середньомісячного заробітку, отриманого за життя їх доньки ОСОБА_6, що становить - 611,24 грн. та стягнути з ОСОБА_4 на їх користь моральну шкоду в розмірі по 150000 грн. кожному.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в суді першої інстанції позовні вимоги не визнав та пояснив, що його довірителька ОСОБА_4 з ОСОБА_6, за життя останньої перебували у дружніх стосунках, працювали разом лікарями в Сторожинецькій центральній районній лікарні Чернівецької області та тривалий час їздили на роботу на автомобілі ОСОБА_4 Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05.2014р. обтяжуючих обставин вини ОСОБА_4 не встановлено, а однією з пом'якшуючих обставин було добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки під час досудового слідства відповідач добровільно згідно домовленостей із потерпілою стороною надала їм 120000,00 грн., що на той період згідно курсу валют становило 12000 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 січня 2016 року позовні вимоги задоволенно частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 20000 (двадцять) тисяч грн. моральної шкоди. В решта частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просять рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволенні позовних вимог у повному об'ємі. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Зібраними по справі доказами встановлено, що вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 13.05.2014 року ОСОБА_4 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченому ст.286 ч.2 КК України і призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання.

Відповідно до п.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.20) ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, її батьками записано : батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_2 (а.с.18)

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3 ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 та змінила прізвище на - «ОСОБА_6.» (а.с.19).

З дослідженої судом довідки про доходи №154 від 17.04.2015 року вбачається, що за життя ОСОБА_6 працювала лікарем в Сторожинецькій центральній районній лікарні, отримувала в місяць в середньому 1706 грн. (а.с.21, 106).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 є інвалідом 2 групи загального захворювання(пенсійне посвідчення НОМЕР_4 (а.с.9), за висновком довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії йому протипоказана важка фізична праця (а.с.10).

Разом із тим доказами, наданими позивачами спростовуються їх доводи в частині того, що за даними МСЕК ОСОБА_1 потребує постійнього стороннього догляду. Вказане також спростовується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та епікризом №1148 від 13.02.2014 року (а.с.11, 12, 13).

Відповідачка ОСОБА_4 має на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11,ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.41-42).

З довідки про доходи №319 від 01.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_4 працює лікарем акушером - гінекологом в Сторожинецькій центральній районній лікарні(а.с.43).

Відповідно до розписки від 05.03.2014 року, за підписом ОСОБА_2, вона та ОСОБА_12 розписалися в тому, що отримали від ОСОБА_13 суму 120.000 (сто двадцять тисяч) грн. в рахунок матеріальної і моральної шкоди (а.с.69, 113).

Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди " від 27 березня 1992p. № 6 (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994р. № 7, від 30 вересня 1994 р. № 11 та від 25 травня 1998р. № 15; від 24 жовтня 2003р. № 9), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. (абзац перший пункту 2 із змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003). При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачами не зазначено доказів того, що вони, відповідно з урахуванням свого матеріального й сімейного становища потребували матеріальної допомоги і така допомога їм надавалася за життя донькою ОСОБА_6

Зібраними по справі доказами встановлено, що після загибелі ОСОБА_6, усі витрати по її похованню взяла на себе відповідачка ОСОБА_4 Чоловік останньої надав чоловіку ОСОБА_6 і ОСОБА_2 120000 грн., у зв'язку з чим потерпілі по кримінальній справі дали росписку про те, що вони не мають ніяких претензій до ОСОБА_4

За життя ОСОБА_6 не часто їздила до батьків, інколи з дітьми, так як її батько перебував на той час в розлученні з матір'ю та проживав окремо в іншій області, а ОСОБА_2 виїхала за кордон в Грецію на постійне місце проживання і сама їм допомагала.

Відповідно до вимог ст.970 ЦК України, при визначенні розміру компенсації шкоди повинні враховуватися вимоги розумності і справедливості. Загальний зміст наведених вище норм ЦК вказує на те, що моральна шкода відшкодовується особі, законні інтереси якого були безпосередньо порушені, тобто право на стягнення має тільки потерпілий, це право не може переходити у порядку правонаступництва до третіх особам, оскільки носить суто особистий характер.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було встановлено у 2014 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 грн.

За правилами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Зібраними по справі доказами встановлено, що позивачка ОСОБА_2 отримала разом з ОСОБА_14 від відповідачки ОСОБА_4 на відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди 120000 грн. та розпорядилася цими грошима на користь своїх онуків.

З врахуванням наведеного судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про недоведеність заявлених позивачкою ОСОБА_2 позовних вимог.

З врахуванням всіх обставин справи, досліджених доказів у їх сукупності, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про можливість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнув з відповідачки на його користь 20000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, позивачами не доведено належними і допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідачки на їх користь матеріальної шкоди в розмірі 1/3 частини середньомісячного заробітку (доход) померлої ОСОБА_6, що становить 611, 24 грн. щомісячно, а також наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивачки ОСОБА_2

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :