Справа № 365/381/16-ц
Номер провадження: 2/365/477/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.12.2016 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді ДЕНИСЕНКО Н.О.

за участі секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

3 червня 2016 року (за поштовим штемпелем) уповноважений представника позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.04.2015 між позивачем та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 18.04.2015-000000341 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 420 грн, зі строком користування на 14 календарних днів, термін повернення кредиту до 05.05.2015 включно. Вважає, що при оформленні ОСОБА_4 було порушено права позивача як споживача через невиконання імперативних вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом ОСОБА_4. Зокрема позивач була обмежена в часі з його ознайомленням, представник банку спонукав позивача до прийняття швидкого рішення. П. 5.4 ОСОБА_4 передбачено у випадку невиконання/неналежного виконання позивальником кредитних зобовязань нарахування пені за кожний день прострочення виконання зобовязання, а саме: за прострочення повернення кредиту 2% за кожний день прострочення платежу, за прострочення повернення плати за користування кредитом 2% за кожний день прострочення платежу, що позивач розцінює як подвійну відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_4. Крім того, такий розмір пені відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне викнання грошових зобовязань є значно завищеним, враховуючи, що по кожному із зобовязань місячний розмір пені становить 730%.

Відповідно до п. 8.1 ОСОБА_4 він набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання стронами прийнятих на себе зобовязань, тобто без строку дії ОСОБА_4 та порядку його припинення.Договір не містить умов про відповідальність відповідача. Окрім того, відповідно до п. 3.5 ОСОБА_4 зобовязання кредитора є відкличними. П. 10.1 ОСОБА_4 містить третейське застереження в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України Про третейські суди». П. 9.4 ОСОБА_4 суперечить абз. 5, 11 п. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» щодо позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку персональних даних. Отже у разі застосування наслідків недійсності правочину позивач повинен повернути відповідачу грошові кошти в розмірі 1500 грн, тому просить визнати недійсним спірний Договір.

У своїх письмових запереченнях проти позову уповноважений представник відповідача посилається на те, що зміст ОСОБА_4 становлять умови, визначені на розсуд сторін, та погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до чинного законодавства. Позивач була повідомлена про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що зазначено на останній сторінці ОСОБА_4 відразу біля підпису позичальника. При укладенні ОСОБА_4 сторони дійшли взаємної згоди щодо всіх істотних його умов. Позивач була ознайомлена в повній мірі зі змістом ОСОБА_4, про що свідчить її підпис у ньому. Лише один платіж відповідно до ОСОБА_4 позивач повинна була сплатити за користування кредитом у розмірі 420 грн. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, на яку посилається позивач, відсилає до договору, вказуючи, що тип процентної ставки встановлюється саме договором. При цьому норми цивільного законодавства не містять заборони щодо встановлення договором плати у вигляді фіксованої суми, що відповідає принципу свободи ОСОБА_4. Підставою позову, на думку позивача, є завищена плата за користування кредитом. Її посилання на подвійну відповідальність за ОСОБА_4 є безпідставною. Неповерненя кредиту та несплата плати за користування ним це два різні порушення умов ОСОБА_4, що не суперечить чинному законодавству. Спірний Договір не передбачає нарахування одночасно пені та плати за користування кредитом, не є договором про надання споживчого кредиту, так як видавався на всі законні цілі, а не придбання продукції, тому на нього не розповсюджується норма п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Крім того, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин та правочину в цілому. Відповідач ніяким чином не порушив норми Закону України «Про захист персональних даних». Жодних доказів щодо недійсності ОСОБА_4 позивач не зазначила та не надала. Крім того, представник відповідача просить залишити позовну заяву без розгляду у звязку з тим, що спір не є спором про захист прав споживачів та між сторонами укладено третейську угоду, та просить викликати позивача для дачі особистих пояснень.

В судове засідання сторони повторно не зявилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, їхні уповноважені представники направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача позов підтримує повністю, представник відповідача позов не визнає повністю.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що 18.04.2015 між ОСОБА_2 та ТОВ «Споживчий центр» було укладено кредитний договір № 18.04.2015-000000341, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 1500,00 грн зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 420 грн, зі строком користування на 14 календарних днів, термін повернення кредиту до 05.05.2015 включно. Кредит надавався на умовах повернення, строковості, платності (п.п. 1.1, 2.1 ОСОБА_4).

Відповідно до п. 5.4 ОСОБА_4 у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником кредитних зобовязань Кредитор залишає за собою право нарахування пені за кожний день прострочення виконання зобовязання, а саме: за прострочку повернення кредиту пеню з розрахунку 2 % за кожний день прострочення платежу, за прострочку повернення плати за користування кредитом пеню з розрахунку 2% за кожний день прострочення платежу. У випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником кредитних зобовязань Кредитор має право змінити умови кредитного договору.

Згідно з п. 8.1 ОСОБА_4 цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (а.с.91 копія ОСОБА_4).

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов ОСОБА_4 від 18 квітня 2015 року відповідач надав позичальнику фінансовий кредит на будь-які законні цілі, позивач була повідомлена про умови кредитування відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що зазначено на останній сторінці ОСОБА_4 відразу біля підпису позичальника, вбачається, що особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, умови ОСОБА_4 не обмежують позивача у використанні отриманого кредиту на споживчі цілі. А відтак вбачається, що цей спір є спором про захист прав споживачів. Крім того, відповідач не оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі в частині недотримання правил підсудності.

Відповідно до вимог ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 10.1 Розділу 10 «Вирішення спорів» сторони внесли до ОСОБА_4 застереження, яке є третейською угодою в розумінні статті 12 Закону України «Про третейські суди», зокрема про те, що судовий захист прав і законних інтересів, які мають сторони у звязку з цим ОСОБА_4, у тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні ОСОБА_4оговору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду.

Відповідно до статті 17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 03 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом України від 03 лютого 2011 року «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими субєктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року № 6-2712цс15.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, так як в судовому засіданні доведено, що в порушення вимог п. 14 ч. 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції від 03 лютого 2011 року) сторони внесли до ОСОБА_4 застереження, яке є третейською угодою.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.

У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити з наступних підстав.

В частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Умови укладеного між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечувала, що підтверджується її підписом в ОСОБА_4, який був укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної сторони (п. 11.5 ОСОБА_4). Вбачається, що позивач отримала свій примірник ОСОБА_4, так як представник позивача надав суду копію цього ОСОБА_4, засвідченої її представником на відповідність оригіналу.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що Договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Зокрема у ОСОБА_4 від 18.04.2015 передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому зазначена сума кредиту, дата видачі кредиту, плата за користування ним, умови повернення кредиту, нарахування та сплати пені тощо. Позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.

Виконання відповідачем зазначених умов підтверджено позивачем, яка особисто підписала Договір, чим засвідчила свою згоду з його умовами.

Згідно з підписаним ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 18.04.2015 позичальнику було надано інформацію про умови кредитування та ці відомості вбачаються повними, вичерпними та зрозумілими для позичальника.

Крім того, ОСОБА_2 отримала примірник ОСОБА_4, що надавало їй додаткову можливість детально вивчити його умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів та у випадку незгоди з умовами ОСОБА_4 відмовитися від надання їй фінансової послуги.

Спірний Договір не передбачає нарахування одночасно пені та плати за користування кредитом. Неповерненя кредиту та несплата плати за користування ним це два різні види відповідальності за порушення умов ОСОБА_4, що не суперечить чинному законодавству.

Щодо твердження позивача про позбавлення її права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, то суд не вбачає порушення її прав, так як відповідач має право на їх обробку та зберігання незалежно від наявності згоди позивача відповідно до умов ОСОБА_4.

Відповідальність відповідача за невиконання умов договору встановлена чинним законодавством, тобто в разі порушення ним умов ОСОБА_4 позивач не позбавляється права на захист своїх прав та інтересів.

Представник позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України просив залишити позовну заяву без розгляду у звязку з тим, що цей спір не є спором про захист прав споживачів та між сторонами укладено третейську угоду. Проте викладені обставини спростовуються копією ОСОБА_4 та нормами чинного законодавства.

Суд також не знайшов також підстав для виклику позивача для дачі особистих пояснень, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто позивач скористалась своїми правами та уповноважила свого представника на предявлення позову без обмеження повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 525, 526, 530, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 10.1 Розділу 10 «Вирішення спорів» кредитного ОСОБА_4 № 18.04.2015-000000341 від 18.04.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та ОСОБА_2.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" судовий збір в дохід держави в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн 20 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Згурівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ Н.О.ДЕНИСЕНКО