Справа № 456/509/15-ц
Провадження № 2/456/86/2016
РІШЕННЯ

іменем України

25 березня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М. ,

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 та, уточнивши позовні вимоги, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державними нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 27.04.2010 р., зареєстроване в реєстрі № 1415 про спадкування житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по вул. Шевченка, 11, в с. П'ятничани, Стрийського району.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами № 11 по вул. Довга в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області після смерті ОСОБА_4.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06.08.2009 року у с. Пятничани Стрийського району Львівської області померла його мама ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 316450. 20 серпня 2012 року у цьому ж селі помер його батько ОСОБА_4, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 316449. За життя матері належав житловий будинок з господарськими спорудами № 11 по вул. Довга в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 27.10.1987 року. Дане свідоцтво було видано тільки на ім'я мами ОСОБА_6. Згодом вулицю Довга було перейменовано на вулицю Шевченка.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на той час, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Отже, незважаючи на те, що правовстановлюючий документ на будинок виданий на ім'я матері, будинковолодіння належало батькам у рівних частках.

23 січня 1992 року його мама ОСОБА_5 у П'ятничанській сільській раді склала заповіт на його користь, яким заповіла йому весь житловий будинок та господарські споруди.

У березні 2013 року він дізнався, що мама змінила заповіт і 02 лютого 2005 року у П'ятничанській сільській раді Стрийського району головою П'ятничанської сільської ради було посвідчено заповіт, який зареєстровано в реєстрі № 4, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно - житловий будинок, господарські будівлі, присадибну ділянку, а також земельний пай у виробничому сільськогосподарському кооперативі ім. Грушевського, розміром 2,30 га від 26.04.1996 року заповіла вже своєму чоловіку та його батьку ОСОБА_4.

27.04.2010 року державний нотаріус Стрийської Державної нотаріальної контори видала свідоцтво про право на спадщину на цілий житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами по вул. Шевченка, 11, в с. Пятничани, Стрийського району на імя доньки ОСОБА_5 - ОСОБА_2.

При видачі спадкового свідоцтва нотаріус не звернув уваги на те, що право розпорядження часткою у майні, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя встановлене ст. 67 СК України та не передбачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку у спільному майні.

Його батько, ОСОБА_4, постійно проживав з дружиною ОСОБА_5, а після її смерті залишився проживати в їхньому будинку по вул. Шевченка, 11, с. Пятничани Стрийського району Львівської області, де жив до своєї смерті.

У заповіті визначено спадкоємцем ОСОБА_4, від спадщини він у встановлений законом термін не відмовлявся, заяви про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав. Таким чином його батько прийняв спадщину після смерті матері.

Батько на випадок своєї смерті заповіту не залишив, тому, після смерті право на спадкування за законом мають його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Він від прийняття спадщини не відмовлявся та не подавав до нотаріальної контори заяву про відмову прийняти спадщину. За життя батьків вів з ними господарство, обробляв земельну ділянку, проживав з ними на одному подвірї та продовжує проживати там.

Отже, виходячи з вищевикладеного, він фактично прийняв спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4, яка складалась з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Шевченка, 11, с. П'ятничани Стрийського району Львівської області, загальною площею 72,7 кв.м, житловою площею 55,6 кв.м.

При оформленні спадщини після смерті ОСОБА_5 державний нотаріус безпідставно видав свідоцтво про право на спадщину за законом, у звязку із чим, відповідачка без відповідних правових підстав оформила право власності на ціле домоволодіння.

20.01.2015 року Стрийською державною нотаріальною конторою було надано відповідь на його заяву, згідно якої він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, проте навіть у випадку встановлення судом додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини видати свідоцтво про право спадщину на спадкове майно буде неможливо у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що і стало причиною звернення до суду з цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні позов заперечили, просять у його задоволенні відмовити мотивуючи тим, що позивач, проживаючи поруч з покійним батьком ОСОБА_4, допомоги йому по господарству не надавав, спільного господарства з ним не вів, навіть не був присутній на похороні батька. З дідом ОСОБА_4 за його життя проживав її син ОСОБА_9, який і допомагав дідові по господарству. Відповідно позивач не вступив в спадщину та не має підстав для її оформлення на себе.

Третя особа - представник Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду, самостійних вимог не заявляє.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, свідків, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є батьками позивача ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ № 413754 від 07.12.1956 року, та відповідачки ОСОБА_2

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, номер актового запису - 3, дата складання - 28.01.1956 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 316450 від 09.03.2013 року ОСОБА_5 померла 06.08.2009 року.

ОСОБА_4 помер 20.08.2012 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-СГ № 316449 від 09.03.2013 року.

Згідно заповіту від 23.01.1992 року ОСОБА_5 заповіла весь житловий будинок і господарські будівлі своєму синові ОСОБА_1 Цей заповіт посвідчений головою виконкому Пятничанської сільської ради ОСОБА_10

Згідно дублікату заповіту від 02.02.2005 року ОСОБА_5 заповіла належне їй майно, а саме: житловий будинок, господарські будівлі, присадибну ділянку, а також земельний пай у виробничому сільськогосподарському кооперативі ім. Грушевського, розміром 2,30 в умовних кадастрових га, виданого 26.04.1996 року в Пятничанській сільській раді, який буде змінено на Державний акт на прізвище ОСОБА_5, сертифікат серія ЛВ № 066168, реєстраційний № 1535, своєму чоловіку ОСОБА_4 Цей дублікат заповіту замість втраченого 27.02.2013 року виданий ОСОБА_1 секретарем Пятничанської сільської ради ОСОБА_11

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

26 січня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до Стрийської державної нотаріальної контори із заявою про те, що йому відомо про зміст заповіту, посвідченого Пятничанською сільською радою 02.02.2005 року за № 4, від імені його дружини ОСОБА_5, померлої 06.08.2009 року та про належність йому частки в її спадщині, на належну частку спадкового майна не претендує, від спадкування за заповітом відмовляється, від належної йому за законом частки спадщини відмовляється в користь доньки ОСОБА_2, на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує.

Позивач ОСОБА_1, спадкоємець майна його мами ОСОБА_5, померлої 06.08.2009 року, відмовився від належної йому частки спадщини в користь його сестри ОСОБА_2, що підтверджується заявою від 16.02.2010 року поданою до Стрийської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Право розпорядження часткою у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлене ст. 67 вказаного кодексу, а саме: укладення договорів купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, застави щодо своєї частки та складення заповіту. Інших видів розпорядження своєю часткою у спільному майні подружжя, в тому числі і відмову в користь третіх осіб під час оформлення спадщини на іншу частку у спільному майні подружжя зазначеною вище нормою не передбачено. Не передбачений такий вид розпорядження часткою у спільному майні подружжя і жодним іншим нормативним документом.

ОСОБА_4, батько позивача ОСОБА_1, який помер 20.08.2012 року, заповіту в Пятничанській сільській раді не складав, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Пятничанської сільської ради Стрийського району Львівської області № 112 від 27.02.2013 року, інших дій щодо права розпорядження часткою у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачених ст. 67 Сімейного кодексу України не вчиняв.

Незважаючи на вищевказане, державний нотаріус Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, 27 квітня 2010 року видала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_5, яка померла 06.08.2009 року є її донька ОСОБА_2 Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з: житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, по вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району, який розміщений на землях сільської ради. Цей житловий будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Стрийської районної ради народних депутатів 27.10.1987 року, зареєстрованого в Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації № 36.

У звязку з вказаним, оформлення державним нотаріусом за відповідачкою права на спадщину на весь житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, по вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району Львівської області, яка належала ОСОБА_5 як частка у спільному майні подружжя, суд вважає неправомірним, а заява ОСОБА_4 від 26.01.2010 року в цій частині не повинна була братися державним нотаріусом до уваги.

Відповідачка повинна була успадкувати лише 1/2 частки житлового будинку разом з належними до нього господарськими спорудами, по вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району Львівської області, після смерті мами ОСОБА_5, яка належала б їй за законом. Вказаний факт державним нотаріусом під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_5 за відповідачкою також не був врахований.

Таким чином, судом встановлено, що належна ОСОБА_4 частка у спільному майні подружжя не була і не могла бути предметом спадкового майна. Вказані порушення призвели до незаконного оформлення відповідачкою ОСОБА_2 права на цілий житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, по вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району Львівської області та позбавлення права власності позивача ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

До аналогічного висновку дійшов Вищий Спеціалізований Суд України в ухвалі від 13.07.2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, треті особи: Сколівська державна нотаріальна контора, Крушельницька сільська рада Сколівського району Львівської області про право на спадщину, визнання права власності на 11/18 частини будинковолодіння як спільного майна подружжя та обовязкової частки у спадковому майні.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно відповіді Стрийської державної нотаріальної контори № 45/02-14 від 20.01.2015 року на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті 20.08.2011 року його батька ОСОБА_4, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, оформлених належним чином, на житловий будинок разом з належними до нього господарськими спорудами, по вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району Львівської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки та згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що відповідачка по справі 3 1982 року проживає в місті Львові. У спірному будинку проживав її неповнолітній син разом з бабою та дідом. Проживали на одному подвірї з покійними батьками, де збудував новий будинок, огорожі між будинками не має, проживали на одному подвірї. ОСОБА_1 допомагав батькам по господарству.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що проживає в спірному будинку з 2004 року, зареєстрований в ньому з 2011 року. ОСОБА_1 зі своїми батьками спільного господарства не вів. Його бабусю, маму позивача ОСОБА_5 після смерті похоронила його мати - ОСОБА_2, діда ОСОБА_4 поховав він. Позивач ОСОБА_1 участі в похороні не брав.

Свідок ОСОБА_16, в судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом сторін, покійного діда ОСОБА_4 доглядала ОСОБА_2 Дідо говорив, що хату залишить внукові ОСОБА_9, сину відповідачки. ОСОБА_1 біля батька не проживав. На одному подвірї з батьками ОСОБА_1 збудував новий будинок. Батька поховала відповідачка.

Свідок ОСОБА_17, в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою сторін. Покійного діда ОСОБА_4 доглядала та поховала ОСОБА_2 Дідо говорив, що хату залишить дочці ОСОБА_18 Позивач ОСОБА_1 проживає в новій хаті 25 років, допомагав батькам по господарству, заготовляти сіно на зиму.

Оскільки позивач проживав на спільному подвірї з батьками, між якими немає огорожі, допомагав батиькам по господарству, що підтвердили свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17, яким суд надає віри які є послідовними та підтверджується матеріалами справ.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_9, який вказує про те, що тільки він допомагав померлим по господарству, а позивач не допомагав батькам по господарству, оскільки за життя баби з дідом він був неповнолітнім, а свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_17 в судовому засіданні свердили, що ОСОБА_1 допомагав батькам.

Відтак в судовому засіданні встановлено, що позивач за час життя батьків вів з ними спільне господарство, заготовляв сіно на зиму для худоби, проживав з ними на одному подвірї, яке не було поділено між будинковолодіннями, а отже, він фактично прийняв спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Шевченка, 11 в с. Пятничани Стрийського району Львівської області.

Таким чи ном, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Шевченка, 11 в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області після смерті батька ОСОБА_4, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 27.04.2010 року, зареєстроване в реєстрі за № 1415, про спадкування ОСОБА_2 цілого житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по вул. Шевченка, 11, в с. П'ятничани, Стрийського району слід визнати недійсним.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., ст. 1222, 1223, 1267, 1268, 1301 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 27.04.2010 р., зареєстроване в реєстрі № 1415, про спадкування ОСОБА_2 житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами по вул. Шевченка, 11, в с. П'ятничани, Стрийського району.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за законом на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами № 11 по вул. Шевченка в с. П'ятничани Стрийського району Львівської області після смерті батька ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його отримання.

Головуючий-суддя ОСОБА_19