Провадження 2/201/2522/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 грудня 2016 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Ходаківського М.П.,

за участі секретаря судового засідання Максимової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1В.) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.), третя особа: Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування даного позову ОСОБА_1 посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира № 170, яка розташована за адресою: пр. Героїв, буд. 18 у м. Дніпрі. Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 64282309 від 25 липня 2016 року у вказаній квартирі також зареєстрований відповідач колишній чоловік позивача ОСОБА_2, шлюб між якими було розірвано 22 січня 2003 року, про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 231470. Відповідач тривалий час, починаючи з 2012 року, порушує правила суспільного проживання, що проявляється у зловживанні алкогольними напоями, нецензурній лайці в бік позивача, застосуванню фізичного насильства, погрозах фізичної розправи, дрібних крадіжках, приниженні честі та гідності позивача, у звязку із чим унеможливлює спільне проживання в одній квартирі. Відповідач добровільно виселитися та знятися з реєстраційного обліку не бажає. Внаслідок того, що відповідач не вносить плату за комунальні послуги, не приймає участі у поліпшенні житлових умов, порушуються права позивача як власника, позивач вимушений оплачувати за відповідача зайві кошти, у звязку з чим несе додаткові витрати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями указану справу для розгляду автоматизованою системою розподілено судді Черновському Г.В., але у звязку із звільненням указаного судді з посади судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи, яка згідно із протоколом від 03 жовтня 2016 року передана для розгляду судді Ходаківському М.П.

Ухвалою від 04 жовтня 2016 року суддею Ходаківським М.П. прийнято справу до свого провадження.

Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник Жовтневого районного відділу Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено у ході розгляду справи, 25 липня 2002 року ОСОБА_1 був виданий ордер на житлове приміщення № 212, а саме квартиру АДРЕСА_1, та видано технічний паспорт на приватизовану квартиру (а.с. 56, 61). У цьому ордері її визначено як наймача, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 як членів її родини.

29 серпня 2012 року ОСОБА_1 та членам її сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності (а.с. 57).

На підставі договору дарування частки квартири ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали безоплатно у власність кожний по 1/3 частці квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_6 договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с. 59).

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 64282309 від 25 липня 2016 року у вказаній квартирі крім позивача зареєстровані також: ОСОБА_4 (син), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_8 (дружина сина), ОСОБА_9 (онука), а також зареєстрований відповідач колишній чоловік позивача ОСОБА_2, шлюб між ними було розірвано 22 січня 2003 року про що видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 231470 (а.с. 14, 15).

Відповідач тривалий час, починаючи з 2012 року, порушує правила спільного проживання з позивачем, про що свідчать неодноразові звернення позивача до Жовтневого РВ ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 16-20)

Внаслідок того, що відповідач не вносить плату за комунальні послуги, не приймає участі у поліпшенні житлових умов, порушуються права позивача як власника, позивач вимушений оплачувати за відповідача комунальні послуги, у звязку з чим несе додаткові витрати.

Приписами ст. 321 ЦК України в встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ст.319 ЦК України визначено здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідач витрат на утримання спірної квартири не несе, що підтверджується копіями квитанцій, що знаходяться в матеріалах справи (а.с.22-33).

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах користується і володіє квартирою № 170 в буд. № 18 по пр. Героїв в м. Дніпрі, що підтверджено матеріалами справи, але відповідач в добровільному порядку не бажає звільнити спірну квартиру та знятися з реєстраційного обліку. Таким чином, відповідач порушує права позивача як наймача квартири, так як позивач не може вільно розпоряджатися майном.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом в ході судового розгляду в їх сукупності, аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3, в якій зареєстрований та фактично мешкає відповідач ОСОБА_2, приймаючи до уваги, дії відповідача щодо порушення правил спільного проживання, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі (ст. 116 ЖК України), суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір 1102,42 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий районний відділ Державної міграційної служби України у м. Дніпропетровську про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ОСОБА_1 квартирою № 170, що розташована в будинку № 18 по проспекту Героїв у м. Дніпрі, шляхом виселення ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) з квартири № 170, що розташована в будинку № 18 по проспекту Героїв у м. Дніпрі без надання іншого житлового приміщення.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування квартирою № 170, що розташована в будинку № 18 по проспекту Героїв у м. Дніпрі.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору у сумі 1102 (одна тисяча сто дві) гривень 42 копійки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський