1Справа № 2-3659/11 2/335/4/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю: представника позивача та третьої особи ОСОБА_1В, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Квас Бевериджиз, третя особа ОСОБА_4, ТОВ «Богадар» про стягнення збитків, заподіяних порушенням майнових прав інтелектуальної власності на винахід та корисну модель, якими охороняється спосіб виробництва квасу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Квас Бевериджиз», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про стягнення збитків, заподіяних порушенням майнових прав інтелектуальної власності на винахід та корисну модель, якими охороняється спосіб виробництва квасу.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до деклараційного патенту на корисну модель №12019 зареєстрованому 16.01.2006 року Державним департаментом інтелектуальної власності та патенту на винахід №92468, зареєстрованому 10.11.2010 року Державним департаментом інтелектуальної власності , є співавторами способу виробництва квасу.

ТОВ «Квас Бевериджиз» при виробництві квасу ТМ «Ярило» використовує корисну модель та патент на винахід спосіб виробництва квасу, незважаючи на ті обставини, що позивачем договір відповідно до ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи» не укладався і згоди на укладення з іншим власником патенту на винахід та деклараційного патенту на надання права використання вказаного патенту та корисної моделі позивачем не надавалося, чим позивачеві було завдано збитків.

Позивач просила стягнути на її користь збитки, завдані відповідачем у звязку із протиправним використанням корисної моделі за деклараційним патентом на корисну модель №12019 та винаходу за патентом №92468 у розмірі 112820800,00 грн. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача та третьої особи позов підтримав у розмірі збитків визначених судовою експертизою, а саме на суму 9 828 100 грн., наполягав на обставинах та підставах, викладених у позовній заяві. Зазначив, що майнові права інтелектуальної власності позивача та третьої особи на винахід у спірний період підлягали тимчасовій правовій охороні згідно зі ст. 21 Закону «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі». Таким чином, з цього часу позивач володіла майновими правами інтелектуальної власності на винахід та корисну модель, які було порушено ТОВ «Квас Бевериджиз» при виробництві квасу торгової марки «Ярило».

Представник відповідача позов не визнав. В судовому засіданні пояснив, що позивач є неналежним позивачем, так як власником патенту є ТОВ «Богадар». Крім того, позивач не довела, що при виробництві квасу «Ярило» були використані запатентований винахід та корисна модель, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У судове засідання третя особа ТОВ «Богадар» не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення слухання справи за відсутності цієї особи до суду не надійшло, а тому суд, з урахуванням думки учасників процесу, визнав за можливе продовжити слухання справи у відсутність ТОВ «Богадар».

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

За вимогами статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 420 ЦК України до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, віднесено винаходи, корисні моделі, промислові зразки.

Як визначено у ст. 425 ЦК України особисті немайнові права інтелектуальної власності є чинними безстроково, якщо інше не встановлено законом, майнові права інтелектуальної власності є чинними протягом строків, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом (ст.426 ЦК України) Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб.

Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 427 ЦК України, майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором.

Відповідно до ст. 464 ЦК України і ч.2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», патент надає його власнику виключне право використовувати винахід (корисну модель) за своїм розсудом, якщо таке використання не порушує прав інших власників патентів.

В абз.4,5 ч.2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», зазначено, що використанням винаходу (корисної моделі) визнається: виготовлення продукту із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), застосування такого продукту, пропонування для продажу, в тому числі через Інтернет, продаж, імпорт (ввезення) та інше введення його в цивільний оборот або зберігання такого продукту в зазначених цілях.

Згідно зі ст.462 ЦК України і ч.5 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень.

Відповідно до ч. 7 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», Власник патенту має право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання винаходу (корисної моделі) на підставі ліцензійного договору.

За приписами абз. 8 ч.2. ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі», продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй.

Процес, що охороняється патентом, визнається застосованим, якщо використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй. Будь-який продукт, процес виготовлення якого охороняється патентом, за відсутністю доказів протилежного вважається виготовленим із застосуванням цього процесу за умови виконання принаймні однієї з двох вимог:

-продукт, виготовлений із застосуванням процесу, що охороняється патентом, є новим;

-існують підстави вважати, що зазначений продукт виготовлено із застосуванням даного процесу і власник патенту не в змозі шляхом прийнятних зусиль визначити процес, що застосовувався при виготовленні цього продукту.

В такому разі обов'язок доведення того, що процес виготовлення продукту, ідентичного тому, що виготовляється із застосуванням процесу, який охороняється патентом, відрізняється від останнього, покладається на особу, щодо якої є достатні підстави вважати, що вона порушує права власника патенту.

Аналогічні розяснення щодо процесу доказування у справах про позадоговірне порушення патентних прав, тобто, спорів, повязаних із захистом інтелектуальної власності, також наведені у п. 83 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 12 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», у якому зазначено, що особливістю процесу доказування у справах про порушення прав інтелектуальної власності на винахід є правова презумпція, встановлена у частині другій статті 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі". Згідно з цією нормою будь-який продукт, процес виготовлення якого охороняється патентом, за відсутності доказів протилежного вважається виготовленим із застосуванням цього процесу за умови виконання принаймні однієї з двох вимог: продукт, виготовлений із застосуванням процесу, що охороняється патентом, є новим; існують підстави вважати, що зазначений продукт виготовлено із застосуванням даного процесу і власник патенту не в змозі шляхом прийнятних зусиль визначити процес, що застосовувався при виготовленні цього продукту.

В такому разі обов'язок доведення того, що процес виготовлення продукту, ідентичного тому, що виготовляється із застосуванням процесу, який охороняється патентом, відрізняється від останнього, покладається на особу, стосовно якої є достатні підстави вважати, що вона порушує права власника патенту.

Отже, за цією нормою патентовласника звільнено від доказування факту виготовлення нового продукту іншою особою із застосуванням запатентованого процесу. Тягар доказування протилежного покладається на іншу особу, яка виготовила цей продукт.

Аналізуючи вищенаведене, суд доходить до висновку, що за патентно-правовою системою охорони захист прав інтелектуальної власності надається проти будь-якого несанкціонованого використання іншою особою об'єкта права інтелектуальної власності, зокрема промислового зразка, корисної моделі, винаходу (крім передбачених законом випадків вільного використання чужих охоронюваних об'єктів) незалежно від того, чи був цей охоронюваний зразок, модель, винахід свідомо використаний іншою особою або ці об'єкти були створені іншою особою в результаті її власної творчої діяльності, але вже після публікації відомостей про видачу відповідного патенту про їх охорону. Тому будь-яке несанкціоноване використання прав інтелектуальної власності на зазначені об'єкти іншими особами є встановленим фактом позадоговірного порушення патентних прав, яке відповідно до закону не доводиться при розгляді справи.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Об'єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», пріоритет, авторство і право власності на корисну модель засвідчуються деклараційним патентом.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про охорону прав на винаходи та користі моделі» опубліковані згідно з частиною шістнадцятою статті 16 цього Закону відомості про заявку на патент на винахід надають заявнику тимчасову правову охорону в обсязі формули винаходу, з урахуванням якої вони опубліковані.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відповідності до деклараційного патенту на корисну модель №12019, зареєстрованому 16.01.2006 року Державним департаментом інтелектуальної власності та патенту України на винахід №92468, зареєстрованому 10.11.2010 року Державним департаментом інтелектуальної власності, є співавторами способу виробництва квасу.

ОСОБА_3 та третій особі ОСОБА_4, в період з 03.09.2008 року по 01.11.2011 року (період, який охоплюється позовними вимогами) належали майнові та немайнові права інтелектуальної власності за винаходом «Спосіб виробництва квасу» (дата публікації відомостей про заявку за патентом України на винахід №92468 26.08.2008 р. бюлетень №16) та деклараційним патентом України на корисну модель №12019 «Спосіб виробництва квасу» (дата публікації відомостей про заявку за патентом на винахід №12019 16.01.2006 р. бюлетень №1).

З офіційних відомостей Державного реєстру патентів України на винахід встановлено, що патент України на винахід №92468 «Спосіб виробництва квасу» є дійсним по теперішній час, його правова охорона діє. Деклараційний патент України на корисну модель №12019 «Спосіб виробництва квасу» на теперішній час не діє, так як 01.01.2016 року сплинув 10-ти річний строк, на який надавалася охорона корисної моделі, разом із тим, у період, який охоплюється позовними вимогами - з 03.09.2008 року по 01.11.2011 року, його правова охорона діяла.

ОСОБА_3 просить суд стягнути збитки з моменту отримання тимчасової правової охорони на винахід, тобто з часу публікації відомостей у бюлетені «Промислова власність України» з 03.09.2008 року за патентом України №92468 по момент фактичного використання технології, тобто до 01.11.2011 року.

Як встановлено судом, з пояснень представника позивача та третьої особи, як власника патентів, протягом періоду, яким охоплюються позовні вимоги ні позивач, ні третя особа не передавали на підставі договору право власності на винахід та не укладали ліцензійного договору.

Ці обставини у судовому засіданні відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 431 ЦК України порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно зі ст. 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Отже, Позивач має усі підстави для захисту належних йому прав інтелектуальної власності.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач намагався отримати від ТОВ «Квас Бевериджиз» відомості з метою визначення процесу, що застосувався та /або застосовується Товариством при виготовленні квасу «Ярило» з метою подання додаткових доказів у даній справі (лист №73/15-3 від 17.11.2015 року), однак жодних відомостей від відповідача позивачу надано не було, як і не було надано суду.

З урахуванням тих обставин, що відповідач жодних доказів за предметом доказування у даному провадженні не надав, позивачем на підтвердження використання захищеного способу виробництва квасу, крім іншого, було надано суду етикетку квасу «Справжній», торгівельної марки «Ярило», виготовленого ТОВ «Квас Бевериджиз» (т.1 а.с.10)

Крім того, про те, що ТОВ «Квас Бевериджиз» виготовляло та розповсюджувало квас «Ярило» в період з 01.01.2009 року по 01.11.2011 рік, свідчать також фінансові та організаційні документи, які наявні в матеріалах справи, а саме: обороти рахунку 26 за 2009 р. (т.2 а.с. 71); обороти рахунку 26 за 2010 р. (т.2 а.с. 72); обороти рахунку 26 за 2011 р. (т.2 а.с. 73); Баланс на 31 грудня 2009 р. (т. 2 а.с. 91);Звіт про фінансові результати за 2009 р.(т.2. а.с. 921.), Баланс на 31 грудня 2010 р. (т. 2 а.с. 92); Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва на 31 грудня 2010 р. (Виділені матеріали цивільної справи №2/3659/11 (провадження №2/335/85/2013) а.с. 4.); Баланс на 31 грудня 2011 р. (т. 2 а.с. 93);Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва на 31 грудня 2011 р. (т.2. а.с. 94.); Термінові звіти про виробництво промислової продукції серпень 2009 р. - грудень 2011 р. (т.2 а.с. 97 - 135). Також матеріали справи містять Фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва на 31 грудня 2008 р (Виділені матеріали цивільної справи №2/3659/11 (провадження №2/335/85/2013) а.с.3). Дані указані за весь 2008 рік, отже виявити точні обсяги виробництва та збуту квасу за період з 03.09.2008 р. по 31.12.2008 р. не виявляється можливим.

Отже, на теперішній час в контексті ст.28 Закону України «Про охорону прав на винаходи та користі моделі» позивач та третя особа позбавлені реальної можливості іншим шляхом довести факт використання винаходу та корисної моделі, позивач не має об'єктивної можливості особисто надати усі необхідні документи й відомості, які містять інформацію про винахід та його використання, а, з урахуванням правової презумпції, встановленої у частині другій статті 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", підстав для покладення на позивача тягаря доведення факту використання у даному провадженні немає.

З боку ТОВ «Квас Бевериджиз» не надано жодного належного доказу того, що у період з 03.09.2008 року по 01.11.2011 року ТОВ «Квас Бевериджиз» не використовував технології захищені патентом України на винахід № 92468 «Спосіб виробництва квасу» та деклараційним патентом України № 12019 «Спосіб виробництва квасу», отже за відсутністю доказів протилежного, цей продукт (квас «Ярило») вважається виготовленим із застосуванням процесу, що охороняється патентом, так як існують підстави вважати, що зазначений продукт виготовлено із застосуванням даного процесу і власник патенту не в змозі шляхом прийнятних зусиль визначити процес, що застосовувався при виготовленні цього продукту.

З метою обєктивного вирішення спору у справі, судом, за клопотанням представника позивача та третьої особи, відповідно до ст. 143 ЦПК України, призначено судову експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_5

Відповідно до висновку судової експертизи в галузі економіки з питань прав інтелектуальної власності за спеціальністю 13.9. Економічні дослідження у сфері інтелектуальної власності від 03.06.2016 року розмір збитків завданих власникам деклараційного патенту №12019 та /чи патенту №92468, внаслідок їх використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» в період з 03.09.2008 року по 01.11.2011 року проводився сумарно за обома деклараційними патентами і складає в сумі 9 828 100 грн. без ПДВ, а зроблені експертом висновки дійсні лише у випадку доведення судом факту неправомірного використання зазначених патентів ТОВ «Квас Бевериджиз» за досліджуваний період.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів.

Як зазначено у висновку № 01/05/16 судової експертизи від 03.06.2016 року судовий експерт ОСОБА_5 має кваліфікацію судового експерта з правом проведення експертиз, повязаних з охороною прав на обєкти інтелектуальної власності за спеціальністю 13.9 Економічні дослідження у сфері інтелектуальної власності (свідоцтво Міністерства юстиції України №1373 від 02.10.2009 року), внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів, стаж експертної роботи з 2006 року. Має науковий ступінь кандидата економічних наук. Стаж роботи у сфері інтелектуальної власності з 1999 року.

Про кримінальну відповідальність згідно зі ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України судового експерта було попереджено.

Відповідно до ст. 53 ЦПК України експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів. У разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення експерт невідкладно заявляє суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за заданими питаннями. Експерт може відмовитися від давання висновку, якщо подані йому матеріали недостатні для виконання покладених на нього обов'язків.

З огляду на наведене суд вважає, що висновок № 01/05/16 судової експертизи складений кваліфікованим судовим експертом, відповідно до вимог Закону України Про судову експертизу, а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу.

Заперечення відповідача з приводу того, що експертне дослідження проведено судовим експертом, який не має спеціальних знань та є неповним, судом відхиляється, оскільки воно не підтверджується жодними доказами.

Окрім того, зроблені експертом висновки є дійсними, оскільки, ТОВ «Квас Бевериджиз» факт неправомірного використання зазначених патентів за спірний період не спростовано.

Оцінивши зібрані докази в сукупності, з урахуванням тих обставин, що відповідачем не доведено факт того, що продукт квас «Ярило» не виготовлявся із застосуванням процесу, який охороняється патентом або відрізняється від останнього, суд прийшов до висновку, що позивач належними засобами доказування довів, що відповідач здійснював використання винаходу, що належить позивачі та третій особі та охороняється патентом України № 92468 та деклараційного патенту України № 12019 без відповідного дозволу, способами, встановленими ст.28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі".

Щодо посилань відповідача на положення Закону України «Про авторське право і суміжні права», то вони є безпідставними, оскільки правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про охорону прав на винаходи та користі моделі».

Слід зазначити, що відповідачем протягом тривалого слухання даної справи жодного доказу у спростування доводів позивача щодо порушень прав інтелектуальної власності надано не було, навпаки, відповідач, незважаючи на правову презумпцію, під час судового розгляду намагався перекласти тягар доказування на позивача.

Також слід зазначити, що відповідно до рішення Державної служби інтелектуальної власності від 10 жовтня 2011 року право власності на винахід патент №92468 «Спосіб виробництва квасу» передано власниками патенту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ТОВ «Богадар».

Водночас, щодо доводів відповідача про те, що ОСОБА_3 є неналежним позивачем, так як на теперішній час власником патенту № 92468 є ТОВ «Богадар», то суд зазначає, що дійсно ТОВ «Богадар» на теперішній час є власником цього патенту України на винахід, однак позивачем ставиться питання про стягнення збитків за період, коли власником патенту був Позивач (з 03.09.2008 року по 01. 11. 2011 року), відтак, ці доводи суд відхиляє.

Згідно ст. 34 Закону України «Про винаходи та корисні моделі», будь-яке посягання на права власника патенту, передбачені ст.28 цього Закону, вважається порушенням прав власника патенту, що тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством України. На вимогу власника патенту таке порушення повинно бути припинено, а порушник зобов'язаний відшкодувати власнику патенту заподіяні збитки. Вимагати поновлення порушених прав власника патенту може за його згодою також особа, яка придбала ліцензію.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тому на підставі ч.2 ст.22, ч.2 ст.418, ст. ст. 423, 424, 1166 ЦК України, слід зазначити, що реальні збитки та упущена вигода мають перебувати у прямому причинному звязку із умисним порушенням права інтелектуальної власності, а неодержані доходи як складові такої упущеної вигоди були б одержані потерпілою особою, якби самої події злочину не було.

Отже, матеріальна шкода від будь-якого умисного порушення права інтелектуальної власності на обєкти інтелектуальної власності, може складатися із сум будь-яких коштів (у грошовій, матеріальній (натуральній) чи нематеріальній формах), які субєкт права на ці обєкти інтелектуальної власності витратив як компенсацію відновлення свого порушеного права на них (реальні збитки), а також тих сум коштів, які б такий субєкт реально одержав від особи, яка порушила його право (права) на дані обєкти права інтелектуальної власності, у разі використання або надання ліцензії на використання такого права (прав) в порядку, передбаченому законодавством, тобто як неотримана (неодержана) винагорода (компенсація) за використання або надання ліцензії на використання прав на такі обєкти права інтелектуальної власності (упущена вигода).

З огляду на те, що факт порушення відповідачем виключних майнових прав інтелектуальної власності позивача на патент України №92468 «Спосіб виробництва квасу» та деклараційний патент України №12019 «Спосіб виробництва квасу» знайшов підтвердження в ході судового провадження, керуючись основоположними засадами цивільного законодавства, такими, як справедливість, добросовісність та розумність, враховуючи, що при розгляді Відповідачем не спростовано факт того, що продукт- квас «Ярило», не виготовлявся із застосуванням процесу, який охороняється патентом або відрізняється від останнього, суд визнає відповідача таким, що порушив виключні майнові права позивача інтелектуальної власності на патент України № 92468 та деклараційний патент України №12019.

Враховуючи, що позивачем позовні вимоги підтриманні у судовому засідання у розмірі збитків, визначених судовою експертизою, яка проведена до початку слухання справи по суті, тобто фактично позивачем зменшено розмір позовних вимог до 9828100 грн., але оскільки письмову заяву про зменшення позовних вимог позивач суду не надав, позовні вимоги суд задовольняє частково.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться, окрім іншого й витрати, пов'язані проведенням судових експертиз.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено вартість проведення судової експертизи з питань інтелектуальної власності, вартість якої склала 20000,00 грн., позов задоволено частково лише з підстав ненадання письмової заяви про зменшення позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню ці витрати.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати, повязані зі зверненням суду підлягають стягненню з Відповідача на користь держави.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір за ставкою, яка діяла на час звернення до суду з позовом, з урахуванням стягнутої суми 9828100 грн., в розмірі 1700 грн. в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 27, 57- 61, 88, 212-215,218 ЦПК України,

0ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Квас Бевериджиз, третя особа ОСОБА_4, ТОВ «Богадар» про стягнення збитків, заподіяних порушенням майнових прав інтелектуальної власності на винахід та корисну модель, якими охороняється спосіб виробництва квасу, -задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» (, 69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 3) на користь ОСОБА_3 (69050, АДРЕСА_1) 9828100 (девять мільйонів вісімсот двадцять вісім тисяч сто) гривень 00 коп. збитків за порушення прав інтелектуальної власності.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» (, 69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 3) на користь ОСОБА_3 (69050, АДРЕСА_1) судові витрати по сплаті за проведення судової експертизи у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп;

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Квас Бевериджиз» (, 69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 3) на користь держави судовий збір у сумі 1700 (дві тисячі вісімсот двадцять три) гривень.

В решті частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю.В. Апаллонова