АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Желепі О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року про відмову у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» на постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Диких Олексія Олександровича від 18.03.2016 року щодо поновлення виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулося до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Диких Олексія Олександровича від 18.03.2016 року щодо поновлення виконавчого провадження, в якій просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця в частині винесення постанови про поновлення виконавчого провадження № 49973205 від 18.03.2016 року з примусового виконання виконавчого листа №757/33127/14-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 885 358 грн. 98 коп.;

- скасувати указану постанову в частині встановлення ПАТ «Укртрансгаз» строку для самостійного виконання рішення до 18.03.2016 року включно.

В обґрунтування вимог скарги заявник послався на те, що в оскаржуваній постанові, яка датована 18.03.2016 року, встановлено строк для самостійного виконання боржником рішення суду до 18.03.2016 року. Враховуючи, що зазначена постанова була отримана ПАТ «Укртрансгаз» 21.03.2016 року, боржник фізично був позбавлений можливості виконати рішення суду у добровільному порядку. Крім того, скаржник зазначав, що 23.03.2016 року рішення суду виконано ним у повному обсязі, у зв'язку з чим державний виконавець не мав підстав для поновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року у задоволенні скарги ПАТ «Укртрансгаз» відмовлено у повному обсязі.

В поданій апеляційній скарзі боржник, посилаючись на доводи, викладені вище, просить оскаржувану ухвалу скасувати, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою вимоги скарги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Печерського суду м. Києва від 30.07.2015 року, серед іншого, стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 640 749 грн. 78 коп.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2015 року указане рішення суду першої інстанції в частині стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, скасоване та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 грошові кошти в загальній сумі 885 358 грн. 98 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ПАТ «Укртрансгаз» оскаржило його у касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2016 року відкрито касаційне провадження за скаргою ПАТ «Укртрансгаз» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2015 року та рішення Печерського суду м. Києва від 30.07.2015 року в не скасованій його частині, а також зупинено виконання зазначених судових рішень до закінчення касаційного провадження.

28.01.2016 року на підставі заяви стягувача головним державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Диких Олексієм Олександровичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №757/33127/14-ц, виданого Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 885 358 грн. 98 коп. Скаржнику надано строк на самостійне виконання рішення суду до 04.02.2016 року.

Між тим, 02.02.2016 року ПАТ «Укртрансгаз» звернулося до державного виконавця із заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2016 року, у зв'язку з чим, 05.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження № 49973205.

03.03.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду міста Києва від 08.12.2015 року та рішення Печерського суду м. Києва від 30.07.2015 року в не скасованій його частині залишені без змін.

18.03.2016 року головним державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції в м. Києві Диких Олексієм Олександровичем на підставі заяви ОСОБА_3 та зазначеної вище ухвали суду касаційної інстанції винесено постанову про поновлення виконавчого провадження. Крім того, встановлено боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 18.03.2016 року.

Відхиляючи вимоги скарги ПАТ «Укртрансгаз» щодо визнання дій державного виконавця в частині винесення постанови від 18.03.2016 року неправомірними, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, вважав, що державний виконавець дія в межах наданих йому Законом України «Про виконавче провадження»(далі - Закон) повноважень.

Так, згідно ч. 5 ст. 39 Закону, після усунення обставин, які стали підставою для зупинення виконавчого провадження, державний виконавець протягом трьох днів з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов'язаний своєю постановою поновити виконавче провадження за власною ініціативою або за заявою стягувача. Копії постанови надсилаються сторонам у триденний строк.

Враховуючи, що державному виконавцю стало відомо про закінчення касаційного провадження 18.03.2016 року, після отримання заяви ОСОБА_3, він у триденний термін був зобов'язаний винести постанову про поновлення виконавчого провадження, що державним виконавцем і було зроблено у відповідності до Закону.

Посилання скаржника на факт повного виконання рішення суду 23.03.2016 року не може бути прийняте до уваги, оскільки таке виконання відбулося вже після винесення державним виконавцем постанови про поновлення виконавчого провадження та поза межами встановленого державним виконавцем строку для самостійного виконання рішення суду.

На підставі повного погашення боржником заборгованості перед ОСОБА_3 державним виконавцем 28.03.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що у повній мірі узгоджується з вимогами Закону.

Щодовстановлення у постанові від 18.03.2016 року боржникові строку на самостійне виконання рішення суду до 18.03.2016 року включно колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 25 Закону, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відтак, державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2016 року вказано боржникові строк для самостійного виконання рішення суду до 04.02.2016 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що боржником у зазначений вище строк рішення у самостійному порядку не виконано.

Із системного аналізу ч. 2 ст. 25 Закону вбачається, що строк для самостійного виконання боржником рішення суду встановлюється у постанові про відкриття виконавчого провадження. Встановлення такого строку у постанові про поновлення виконавчого провадження чинним законодавством не передбачено.

Проте, в даному випадку встановлення такого строку у постанові від 18.03.2016 року не свідчить про погіршення становища ПАТ «Укртрансгаз», як учасника виконавчого провадження, та, відповідно, про порушення прав боржника. Встановивши зазначений строк, державний виконавець надав боржнику додаткову можливість для самостійного виконання рішення суду, оскільки таким правом під час встановлення відповідного строку(до 04.02.2016 року) у постанові про відкриття виконавчого провадження, ПАТ «Укртрансгаз» не скористалося.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушення прав ПАТ «Укртрансгаз» у встановленні державним виконавцем строку на самостійне виконання рішення суду у постанові про поновлення виконавчого провадження.

Між тим, саме порушення прав сторони виконавчого провадження є необхідною умовою для звернення до суду зі скаргою в порядку ст. 383 ЦПК України.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 25 Закону, виконавець встановлює строк на самостійне виконання боржником рішення суду до семи днів з моменту винесення постанови.

Таким чином, встановлення державним виконавцем у постанові від 18.03.2016 року такого строку до 18.03.2016 року не є порушення зазначених вище вимог Закону.

Також, колегія суддів приймає до уваги пояснення державного виконавця в суді апеляційної інстанції, який зазначив, що відповідну постанову було доставлено ним до ПАТ «Укртрансгаз» наручно в день її винесення, тобто 18.03.2016 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням норм процесуального та матеріального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307,312 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» відхилити, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: