У х в а л а

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»; банк) звернулось до суду з позовом, який уточнило у процесі розгляду справи, та остаточно просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 доларів США та 35 162 грн 24 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 13 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ» «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/2007/840-1С/478, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом терміном до 10 липня 2037 року.

Крім того, 30 квітня 2010 року між ВАТ «КБ» «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання позичальником ОСОБА_3 своїх кредитних зобов'язань.

Посилаючись на те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 25 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 70 284,02 доларів США та 35 162 грн 24 коп., яка складається із: заборгованості з кредиту - 43 962,56 дол. США, заборгованості з процентів - 26 321,46 дол. США, пені - 27 930 грн 55 коп. та штрафу - 7 231 грн 69 коп., та яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 доларів США та 35 162 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року змінено, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн.

У задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 06 листопада 2014 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_3 скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року в частині вимог до ОСОБА_3 залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і направити справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, із висновком якого в частині позовних вимог до ОСОБА_3 при новому розгляді погодився і апеляційний суд, врахувавши уточнені позовні вимоги, виходив із того, що позичальником порушено взяті на себе за умовами кредитного договору зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 25 березня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 70 284,02 доларів США та 35 162 грн 24 коп., яка відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України підлягає стягненню з боржника на користь банку.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції постановлена із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 липня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 6/4/2007/840-1С/478, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000 дол. США зі сплатою 12,99 % річних за користування кредитом терміном до 10 липня 2037 року.

Уточнюючі позовні вимоги у квітні 2014 року, банк посилався на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 25 березня 2014 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп., яка складається із: заборгованості з кредиту - 43 962,56 дол. США, заборгованості з процентів - 26 321,46 дол. США, пені - 27 930 грн 55 коп., що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 року становить 2 691,79 дол. США, та штрафу - 7 231 грн 69 коп., що за курсом НБУ станом на 25 березня 2014 року складає 696,95 дол. США., на підтвердження чого банком додано розрахунок від 25 березня 2014 року (а. с. 77-83, т. 1).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що ОСОБА_3 сплачував до вересня 2009 року передбачені умовами договору проценти за користування кредитними коштами і частково, але не в повному обсязі, як передбачено умовами кредитного договору і узгодженого сторонами Графіка (Додаток 1), повертав кредитні кошти (тіло кредиту), тобто зобов'язання за кредитним договором виконував неналежним чином (а. с. 26-29, 80-83, т. 1).

За приписами ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вказане вище колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України врахував висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновкупро доведеність позивачем порушення позичальником ОСОБА_3 своїх зобов'язань, у зв'язку із чим наявні підстави для стягнення з нього заборгованості, яка складається із неповернутої позичальником банку частини кредитних коштів (тіла кредиту), плати за користування кредитними коштами, штрафу та пені, стягнутої за один рік, що передував даті уточненої позовної заяви.

Крім того, апеляційний суд вмотивовано відхилив доводи заявника в частині недоведеності позивачем факту видачі кредитних коштів та в частині подання банком невірного розрахунку заборгованості, який не в повній мірі відображає механізм обчислення складових сум боргу.

Помилкове посилання суду апеляційної інстанції на те, що розрахунок позивача в частині нарахування пені здійснено за один рік до звернення банку у вересні 2013 року до суду (а. с. 2), не спростовує правильного висновку суду про наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості саме у розмірі 70 284,02 дол. США та 35 162 грн 24 коп., тобто у розмірі, заявленому позивачем до стягнення в уточненій позовній заяві у квітні 2014 року та, зокрема, на підставі розрахунку пені, здійсненого за період з 25 березня 2013 року по 24 березня 2014 року (а. с. 77-83).

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана