АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//22/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 640/3502/14-ц Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - КРУГОВОЇ С.С.

- ОСОБА_2,

секретаря - Прологаєвої А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду міста Харкова з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсними договір комісії від 26.12.2008 року та договір купівлі-продажу квартири від 16.07.2010 року.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у позові вона посилалась на порушення публічного порядку в тій частині, що при укладанні договорів відповідачі, а саме - ОСОБА_5 Ю О при укладанні договору комісії мав на меті не продати на умовах договору комісії квартиру ОСОБА_3, а присвоїти належні їй кошти, відібравши без грошей право власності на квартиру.

Вказує, що в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.09.2009 року "Про судову практику розгялу цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вказано , що при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Стверджує, що суд першої інстанції прийняв до уваги доводи відповідача, однак його доводи за цією справою являються хибними, тому, що відповідно до ст.203 ЦК України нікчемні правочини не потребують визнання їх такими у судовому порядку. Вважає, що договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого права власності на квартиру ОСОБА_3 набув ОСОБА_6 є нікчемним і жодних правових наслідків для ОСОБА_3 не створював.

Підкреслює, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Звертає увагу на те, що п.п. 2-4 ст. 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій нормах. При здійсненні своїх прав особа повинна додержуватись моральних засад суспільства.

Сторони в засідання апеляційного суду не з"явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України: в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем та її представником не надано жодних доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними договору комісії від 26.12.2008 року та договору купівлі-продажу квартири від16.07.2010 року із зазначених у позовній заяві підстав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, який грунтуються на законі і відповідає обставинам справи.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судовим розглядом встановлено, що 26.12.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір комісії, згідно якого комісіонер ОСОБА_5 зобовязався за дорученням, за рахунок та в інтересах комітента ОСОБА_3 шляхом укладення договору купівлі-продажу від свого імені, продати квартиру №7, що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Сумська, 82.

Предметом договору комісії є посередницька послуга, тобто комісіонер ОСОБА_5 повинен був укласти від свого імені, але за рахунок комітента ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири.

Пунктом 1.3 вказаного договору визначено, що мінімальна ціна, за яку комісіонер зобовязується продати зазначену квартиру, повинна бути не меншою ніж 3000000 грн., за умови отримання грошей до підписання договору купівлі-продажу квартири.

Пунктом 1.4 передбачено, що гроші, які комісіонер отримає від покупця за договором купівлі-продажу зазначеної квартири є власністю комітента.

16.07.2010 року ОСОБА_5, який діяв як Продавець та одночасно як Комісіонер за договором комісії, укладеним з ОСОБА_3, продав ОСОБА_6 квартиру № 7, що знаходиться за адресою: місто Харків, вул. Сумська, 82 .

В пункті 6 договору купівлі-продажу квартири мається застереження про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці та існує заборона на її відчуження. Проте, порушення припису даного пункту' не сталося, оскільки кредитором ОСОБА_4 було надано згоду на продаж даної квартири, і, як результат, переведення боргу на набувача, що встановлено п.7 Договору купівлі-продажу квартири. Набувач, в даному разі покупець, також надав свою згоду, що встановлено п.10 зазначеного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. ст. 1011, 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Статтею 232 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Проте, укладаючи 16.07.2010 року договір купівлі-продажу ОСОБА_5 діяв не як представник ОСОБА_3, а як комісіонер за договором комісії від 26.12.2008 року, який містив усі істотні умови майбутнього договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК україни є підставою для відхилення апеляційної скарги і залдишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 13 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підписи) С.С. Кругова

ОСОБА_2