Справа № 640/5369/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення процентів за користування позикою, неустойки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів із вимогою про солідарне стягнення процентів за користування коштами за договором позики за період з 09.02.2015 року по 11.03.2016 року в сумі, еквівалентній 7109 доларам США, трьох процентів річних за період з 09.02.2015 року по 11.03.2016 року в сумі, еквівалентних 832 доларам США та неустойки в сумі 198000 грн. 00 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.2008 року між сторонами по справі було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала 27500 доларів США і зобовязалася їх повернути до 01.03.2009 року, але до зазначеного строку повернула лише 1930 доларів США. Неповернутими залишились кошти в сумі 25570 доларів США. Також посилається на те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.05.2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 297634 грн.80 коп., проценти за користування позикою в розмірі 142904 грн.28 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 45372 грн.72 коп., неустойку в розмірі 50000 грн. В подальшому, заочним рішенням від 29.07.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики за період з 06.03.2014 року по 09.02.2015 року в сумі 3429 доларів США, що було еквівалентно 79314 грн. 75 коп., а рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 171700 грн. неустойки за прострочення виконання зобовязань.

Зазначав, що незважаючи на вжиті позивачем заходи щодо стягнення з відповідачки суми боргу, ОСОБА_2 свої зобовязання не виконала.

Крім того, вказав, що в забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобовязань за договором позики, між позивачем по справі і ОСОБА_3 01.09.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 поручився перед позивачем за повернення ОСОБА_2 позичених коштів і в силу ст. 554 ЦК України став солідарним з ОСОБА_2 боржником за зобовязанням повернути позивачеві кошти, які не повернув.

А тому позивач просив суд стягнути в солідарному порядку передбачену договором позики неустойку, три відсотки річних та проценти за час порушення зобовязань за період 09.02.2015 року по 11.03.2016 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявися, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Його представник за довіреністю позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.100).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про місце і час розгляду справи була повідомлена у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, надав письмові пояснення, в яких не оспорює факти, викладені в позовній заяві і визнає позов. Просив суд розглядати справу за його відсутності і на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики, як встановлено ст. 1047 ЦК України, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, - незалежно від суми.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 01.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 валютні цінності на суму 27500 доларів США, а остання зобовязалася повернути позику не пізніше 01.03.2009 року в порядку та в строки, визначені договором (а.с.5). Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Пунктом 3 вказаного договору позики сторони передбачили, що за прострочку виконання зобовязання по поверненню позики позичальник сплачує на користь позикодавця неустойку в розмірі 500 грн. за кожний день прострочки: при виникненні права вимоги дострокового виконання зобовязання за цим договором з дня виникнення такого права; при прострочці сплати останнього повернення починаючи з 1 березня 2009 року. При цьому сторони домовилися, що для вимог про стягнення зазначеної неустойки має застосовуватися збільшений строк позовної давності тривалістю 1000 днів.

В період з моменту укладання Договору позики ОСОБА_2 повернула позивачу 1930 доларів США.

Згідно договору поруки від 01.09.2008 року (а.с.16), укладеного між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_3, останній поручився перед ОСОБА_1 за виконання зобовязань ОСОБА_2 на вказаним вище договором позики від 01.09.2008 року. Крім того, судом вбачається, що сторони за договором поруки домовились відступити від положень ЦК України і на власний розсуд врегулювати, що порука за цим Договором не припиняється на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14.05.2014 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 297634 грн.80 коп., проценти за користування позикою в розмірі 142904 грн.28 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 45372 грн.72 коп., неустойку в розмірі 50000 грн., а всього 535911 грн. 80 коп. В мотивувальній частині зазначеного рішення суду вказано на те, що на час розгляду справи неповернутий борг за договором позики становить 25570 доларів США. Предметом розгляду по справі № 2029/9626/12 апеляційного суду Харківської області була уточнена позовна заява, датована 06 березня 2014 року. Саме по цей день представник позивача просив суд стягнути неустойку в сумі 500000 грн.

В подальшому, заочним рішенням від 29.07.2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за договором позики за період з 06.03.2014 року по 09.02.2015 року в сумі 3429 доларів США, що було еквівалентно 79314 грн. 75 коп., а рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.10.2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто 171700 грн. неустойки за прострочення виконання зобовязань (а.с.41-52). У цьому ж рішенні суду було встановлено, що порука, передбачена договором поруки від 01.09.2008 року, є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на підставі наданих суду доказів встановлено, що борг ОСОБА_2 і на час розгляду справи даним складом суду становить 25570 доларів США., а вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки договір поруки було визнано припиненим.

Щодо вимог ОСОБА_1 відносно нарахування та стягнення з відповідачів процентів за користування позикою та трьох процентів річних, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені в ст.ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Оскільки було прострочено повернення суми позики, процентів, неустойки та трьох відсотків з урахуванням вже прийнятих раніше рішень суду на 396 днів, то таким чином, відповідно до приписів статті 625 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, яка у загальному розмірі становить 832 доларів США / 25570 доларів США х 3%:100х396:365/.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи те, що умовами договорами позики, укладеними між позивачем та відповідачем не було встановлено розмір процентів, тому суд вважає вірним розрахунок позивача щодо розміру процентів, виходячи з рівня облікової ставки Національного банку України за період користування сумою позики з 09 лютого 2015 року по 11 березня 2016 року, що складає 7109 доларів США виходячи з наступного:

- з 09.02.2015 року по 04.03.2015 року сума процентів складає 314 доларів США (25570 доларів США х 19,5% : 365 дн. х 23 дн.).

- з 04.03.2015 року по 28.08.2015 року сума процентів складає 3719 доларів США (25570 доларів США х 30% : 365 дн. Х 177 дн.).

- з 28.08.2015 року по 25.09.2015 року сума процентів складає 529 доларів США (25570 доларів США х 27% : 365 дн. Х28 дн.).

- з 25.09.2015 року по 30.10.2015 року сума процентів складає 539 доларів США (25570 доларів США х 22% : 365 дн. х 35дн.).

- з 30.10.2015 року по 18.12.2015 року сума процентів складає 755 доларів США (25570 доларів США х 22% : 365 дн. х 49 дн.).

- з 18.12.2015 року по 28.01.2016 року сума процентів складає 631 доларів США (25570 доларів США х 22% : 365 дн. х 41 дн.).

- з 28.01.2016 року по 11.03.2016 року сума процентів складає 622 доларів США (25570 доларів США х 22% : 365 дн. х 43 дн.).

Крім того, згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки.

Частиною 1 ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що на момент ухвалення судом рішення борг позивачу не повернуто, є передбачені законом підстави для стягнення неустойки за період, за який вона не була стягнута попередніми рішеннями судів, а саме за період з 09.02.2015 року по 11.03.2016 року, а саме за 396 днів, як просить представник позивача. Сума неустойки за вказаний період складає 198000 грн. (Розрахунок: 500 грн. х 395 днів=198000 грн.).

Зважаючи на те, що вказаними вище рішеннями суддів було стягнуто неустойку в розмірі 220000 грн., яка разом з неустойкою за даним позовом в цілому буде складати 220000 грн., а також приймаючи до уваги розмір заборгованості за договором позики в сумі 418000 доларів США, суд приходить до висновку про те, що в разі стягнення неустойки в сумі 198000 грн., розмір неустойки не буде перевищувати розмір збитків. Крім того, суд враховує, що відповідачка не зазначила суду інші обставини, які б мали істотне значення для зменшення розміру неустойки.

Щодо валюти виконання зобов'язання, то це обґрунтовується наступним.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Тому суд, керуючись ч.2 ст. 533 ЦПК України перераховує загальну суму боргу у доларах США у гривневий еквівалент за офіційним курсом НБУ на день винесення судом рішення, а отже отримує суму за несплачені проценти та три відсотки річних (7941 долара США) у сумі 206 391,56 грн. ( із розрахунку 1 долар США = 25.990626 грн..).

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а у вимогах до ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом було відстрочено ОСОБА_1 у сплаті судового збору до розгляду справи по суті. Тобто, з відповідача ОСОБА_2 у підлягає стягненню сума судового збору за вимоги майнового характеру, яка повинна була бути сплачена позивачем при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення процентів за користування позикою, неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН 202191166) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) проценти за користування позикою, три відсотки річних, неустойку за період з 09 лютого 2015 року по 11 березня 2016 року в сумі 404391 грн. 56 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН 202191166) на користь на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в єдиному примірнику в нарадчий кімнаті.

Суддя Н.В. Якуша