АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/841/16
Справа № 636/4101/15-ц Головуючий 1 інст. - Слурденко О.І.
Категорія: договірні Доповідач - Трішкова І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Трішкової І.Ю.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Хороших М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй та її чоловікові - ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1996 року належала на праві спільної часткової власності по 1/2 частці квартира АДРЕСА_1.

В 2006 році, після загибелі їх сина - ОСОБА_4, перебуваючи довгий час в стані психологічного стресу, шоку, душевного болю та страждання, вони з метою забезпечити собі старість, а саме піклування, догляд та турботу від близької для них людини, домовилися з відповідачкою (дочкою померлого сина - їх онукою) про надання нею послуг по їх забезпеченню, доглядом, харчуванням, утриманням їх житла, за для чого вона обіцяла переїхати до них. В обмін на це ми пообіцяли відписати їй належну їм житлову квартиру.

15.02.2007 року між нею і її чоловіком - ОСОБА_3 та відповідачкою був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №348, відповідно до якого ті подарували своїй онучці - ОСОБА_1 по 1/2 частці квартири АДРЕСА_1.

Самого тексту договору вони не читали, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які сторони домовилися.

З моменту оформлення договору дарування відповідачка жодним чином не виконувала свої зобов'язання, не забезпечувала позивачку та її чоловіка харчуванням і доглядом. Більш того, вона так і залишилася проживати в місті Дніпропетровську. Не телефонувала, не цікавилася їх справами, станом здоров'я, тощо.

Проживаючи разом з чоловіком, вони ще мали змогу турбуватися один про одного та отримували допомогу по нагляду від соціального робітника Чугуївського територіального центру захисту населення.

Її чоловік ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на вказані обставини, та посилаючись на те, що укладений договір не відповідав її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, позивач просила визнати договір дарування недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що погоджувалася з чоловіком на передачу належної їм нерухомого майна (єдиного свого житла) у власність ОСОБА_1 лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірний договір, помилялися щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ними і відповідачкою.

Відповідачка заперечуючи проти позову вказувала на те, що будь-якої домовленості щодо утримання між нею та дідом і бабою не було. Договір дарування квартири був укладений за власним бажанням ОСОБА_3 без будь-яких умов. Її дід та баба отримували пенсії і матеріально були забезпечені та допомагали їй. Договір був укладений у 2007 році і з моменту його укладання минуло більше семи років, тому позов заявлений за межами строків позовної давності.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від02 грудня 2015 року позов задоволений.

Договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №348, визнаний недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, обставини, що мають істотне значення для справи, не доведені; судом неправильно застосовані нори матеріального права.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці та її чоловікові - ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.06.1996 року Харківською квартирно-експлуатаційною частиною району, зареєстрованого в реєстрі за №521 та в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №4505/4, належало на праві спільної часткової власності по ? частки кожному квартири АДРЕСА_1.

В вересні 2006 року загинув їх син - ОСОБА_4. Перебуваючи довгий час в стані психологічного стресу, шоку, душевного болю та страждання, позивачка разом з чоловіком, маючи похилий вік, ряд хронічних захворювань забажали потурбуватися про свою старість, забезпечивши собі піклування, догляд та турботу від близької для них людини.

На початку 2007 року вони домовилися з дочкою померлого сина, їх онукою - відповідачкою по справі, про їх забезпечення, догляд і турботу та спільне проживання в їх квартирі. В обмін на це вони вирішили відчужити їй належну нам житлову квартиру.

15.02.2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_1, з другого боку, був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М., зареєстрований в реєстрі за №348, відповідно до якого ОСОБА_3 подарували своїй онучці - ОСОБА_1 по 1/2 частці кожний квартиру АДРЕСА_1

Як вказує ОСОБА_2, самого тексту договору вони не читали, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов'язки, про які сторони домовилися.

Будь-якого іншого житла або нерухомого майна у власності - ОСОБА_2 не мали і не мають.

На момент укладання договору дарування ОСОБА_2 було по 77 років і в силу похилого віку вони дійсно потребували певного догляду та піклування з боку відповідачки.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За позивачкою доглядала рідна дочка та соціальний працівник.

Відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне -значення.

Згідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-9 цс 13), відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

За ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, укладаючи договір дарування квартири з відповідачем, помилково була впевнена, що цим договором обдарована зобов'язується її доглядати та утримувати у разі потреби. Така потреба виникла після смерті чоловіка позивачки у 2013 році і на її вимогу відповідач забравши її до себе, фактично підтвердила наявність таких зобов'язань. Тобто квартира передавалася у власність відповідачу за умови вчинення певних дій на користь дарувальників.

Відповідач, як сторона по договору, відмовилася від виконання зобов'язання по утриманню позивача в 2013 році і з цього моменту ОСОБА_2 стало відомо про її помилку щодо умов та зобов'язань за договором дарування. Тому суд визначив, що сплив строку позовної давності починається саме з цього часу, а тому строк звернення до суду позивачкою не пропущений, оскільки вона звернулась до суду вересні 2015 року.

Суд правильно дійшов висновку, що на час укладення позивачкою та її чоловіком договору на безоплатну передачу у власність відповідачці квартири, яка для них була і є на даний час для позивачки - єдиним житлом, вони, як особи похилого віку, які за станом здоров'я потребували певного догляди та допомоги, погоджувалися на передачу нерухомого майна у власність ОСОБА_1 лише за умови їх утримання та відповідної допомоги і укладаючи спірний договір, помилялися щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між ними і відповідачкою.

Але суд припустився помилки, визнавши договір дарування недійсним у повному обсязі.

Як встановлено, ОСОБА_3, чоловік позивачки, також розпорядився належною йому частиною квартири, уклавши договір дарування, відповідно якого подарував ОСОБА_1 ? частину належної подружжю квартири.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

За життя він не оспорював договір дарування своєї частини квартири, тому підстав для задоволення позову у повному обсязі у суду не було.

З огляду на наведене, судова колегія вважає за необхідне змінити рішення суду, зазначивши про недійсність договору дарування в ? частині квартири, яка належала позивачці ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303,307,309, 314,319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02 грудня 2015 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1, який був посвідчений 15 лютого 2007 року приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Харківської області Царьовим Д.М. за реєстровим № 348 в частині дарування 1/2 частини цієї квартири, належної ОСОБА_2, з моменту його укладання.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий: І.Ю. Трішкова

Судді: Л.В. Гуцал

Л.І. Кірсанова