АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6942/16 Справа № 175/1636/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Повєткіна В.В., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного правочину, -

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного правочину, в якому просив визнати договори Фінансового лізингу № 001876 та № 001878 від 25 листопада 2015 року - недійсними; стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 100 000 грн. (51 000 грн. + 49 000 грн.); судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_4 зазначив, що з 25 листопада 2015 року він підписав з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» два договори № 001876 та № 001878 фінансового лізингу з додатками за наступних обставин. З метою придбання тракторів для обробки власного городу він передивлявся в мережі Інтернет оголошення продавців сільгосптехніки. На сайті ОLХ його зацікавила пропозиція про продаж трактора МТЗ 892 за 20 318,73 доларів США та трактора МТЗ 82.1.26 за 19 521,91 доларів США. Працівники компанії в усній формі відповіли, що у них дійсно є трактори МТЗ 892 за ціною 20 318,73 доларів США та МТЗ 82.1.26 за ціною 19 521,91 доларів США. Після чого менеджери повідомили, що за трактор необхідно внести аванс у сумі 51 000 грн. та 49 000 грн. відповідно шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок. Після сплати авансу, менеджер сказала, що з ним буде укладено договори лізингу, і протягом декількох днів предмет лізингу буде переданий в користування. В той же день ним було сплачено на рахунок відповідача разом в сумі 100 000 грн. Вдома, прочитавши договори з додатками до них, він зрозумів, що його ввели в оману. Менеджером не було роз'яснено призначення платежів на загальну суму 100 000 грн., які виявилися адміністративними платежами. Після неодноразових спроб вирішити питання так і не вдалося. Тому зрозумівши, що його ошукали, ОСОБА_4 звернуся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2016 року позов задоволено. Визнано договір Фінансового лізингу № 001876 укладений 25 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_4, та додатки № 1 та № 2 до нього - недійсними. Визнано договір Фінансового лізингу № 001878, укладений 25 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_4, та додатки № 1 та № 2 до нього - недійсними. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 51000 (п'ятдесят одну тисячу) грн., сплачені на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» за договором фінансового лізингу № 001876 від 25 листопада 2015 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (юридична адреса: 01601, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, ) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) грошові кошти у розмірі 49000 (сорок дев'ять тисяч) грн., сплачені на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» за договором фінансового лізингу № 001878 від 25 листопада 2015 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» звернулось з апеляційною скаргою, де ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилачись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.11.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та ОСОБА_4 було укладено договори фінансового лізингу №001876 та №001878, за умовами якого ТОВ «ЛК «Ваш Авто» зобов'язалося придбати у свою власність предмет лізингу трактор «МТЗ-892» та трактор «МТЗ-82.1.26» та передати його у користування позивача, який у свою чергу зобов'язався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно з графіком. Договір фінансового лізингу передбачав право ОСОБА_4 отримати трактори у власність за умови повної сплати вартості тракторів та інших витрат.

Пунктом 1.7 договору встановлено, що предмет лізингу передається у користування лізингоодержувача протягом строку, який становить період не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок товариства: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, різниці до вже сплаченого авансового платежу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 8.2. вказаного договору вартість предмета лізингу на момент укладання договору становить 20318,73 доларів США з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить 510000,00 грн. та 19521,91 доларів США з урахуванням ПДВ, що в гривневому еквіваленті становить 490000,00 грн

Відповідно до п. 10.1 лізинговий платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержуванчем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу №001876 від 24.11.2015 року та №001878 від 24.11.2015 року встановлено графік сплати авансового платежу, адміністративного платежу, комісії за передачу та погашення вартості предмета лізингу.

Додатком №2 до зазначених договорів визначено предмет лізингу.

На виконання умов договору фінансового лізингу позивач 25.11.2015 року сплатив відповідачу кошти в розмірі 51000,00 грн та 49000,00 грн

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що оспорювані договори фінансового лізингу по своїй природі є несправедливими, порушують принцип добросовісності, умови яких призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обо'язків сторін та завдають шкоди споживачеві. Оскільки до виконання договорів приступив тільки позивач шляхом сплати грошових коштів, то відповідач зобов'язаний повернути йому одержані на виконання договорів кошти.

Вирішуючи даний спір, суд достатньо в повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 203, 215, 220, 628, 799 ЦК України, ст.ст. 1,6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог, тому їх задовольнив.

Посилання апелянта, що суд прийшов до помилкового висновку про нечесну підприємницьку діяльність та про те, що не передбачено лізинговий платіж, пов'язаний з укладенням самого договору, оскільки зазначене протирічить положенням чинному законодавству з наступних підстав.

Згідно ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, та правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, відповідно до вказаного Закону, фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено поняття фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п.5 ч.1 ст. 1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Тобто, чинним законодавством чітко передбачено, що послуги з фінансового лізингу можуть надаватися тільки юридичною особою, що має статус фінансової установи.

Частиною 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі, якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», відповідно до спеціальних законів господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Господарською діяльністю в розумінні вказаного Закону є будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт.

Враховуючи положення зазначених вимог чинного законодавства України суд дійшов обґрунтованого висновку, що послуги з фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» мало право здійснювати лише за умови набуття статусу фінансової установи, та отримання відповідних ліцензій, а, як встановлено місцевим судом, станом на дату укладання між сторонами договору фінансового лізингу, відповідач не мав статусу фінансової установи, не мав ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не мав права на здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у відповідача статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу унеможливлювало виконання умов договору фінансового лізингу з боку ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто».

Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. (ч. 1 ст. 227 ЦК України).

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно пункту 20 зазначеної вище постанови, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В даному випадку мало місце умисне замовчування представником ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» відсутності у товариства статусу фінансової установи та відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу, у зв'язку з чим відповідач ввів позивача в оману щодо прав ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на укладання договору фінансового лізингу.

Доказів наявності у відповідача відповідної ліцензії для здійснення діяльності з надання фінансових послуг ні в суді першої, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Щодо твердження скаржника, що суд дійшов хибного висновку про те, що умови договорів фінансового лізингу є несправедливими, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на таке.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Тобто, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Судом встановлено, що у вказаному договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та Законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Закону України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості.

Пунктом 1.4 оспорюваного договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Згідно ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вибір продавця лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п.1.4. договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Щодо посилання апелянта, що суд порушив норми матеріального права, вказавши, що договори не містять графіку покриття витрат та виплату лізингових платежів, та сам обсяз таких платежів не погоджений сторонами, то зазначене спростовується доказами наявними в матеріалах справи, а саме: Договір лізингу не містить графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів у національній валюті - гривні та сам обсяг таких платежів сторони не погодили, Додаток 3 до договору, який передбачений п.8.5 договору та який визначає обсяг планових платежів, сторонами не надано.

Зазначене вказує на невизначеність загального обсягу фінансування, що у свою чергу відповідно до п.10 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що оспорювані договори фінансового лізингу №001876 та №001878 по своїй природі є несправедливим, порушують принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори не підлягали нотаріальному посвідченню, суперечать чинному законодавству, виходячи з наступного.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як встановлено судом, договори фінансового лізингу №001876 та №001878, укладені між відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та позивачем, нотаріально посвідчено не було.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_4 та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та, оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, вірно застосував наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем суми у розмірі 51000,00 грн. та 49000,00 грн.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду- залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш авто» відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: