АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/6738/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Майдан С.І. Номер провадження: 22-ц/791/922/16 Доповідач Іванова І.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», ОСОБА_2 про визнання частини правочину недійсною, визнання договору поруки припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступник - ПАТ «Фідобанк») та ОСОБА_2 укладено Договір № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 63 500 доларів 00 центів США зі строком користування кредитними коштами до 15 травня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік. На момент укладання кредитного договору № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року кредитні кошти призначались для купівлі житлового будинку за адресою: м. Херсон, вул. 2-га Західна, 33. 15 січня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року про проведення реструктуризації кредитної заборгованості з графіком погашення кредитної заборгованості до нього. З метою виконання умов кредитного договору, були укладені договір іпотеки № 014/2181/74/02418/1 від 16 травня 2007 року, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок житловою площею 75,6 кв.м., загальною площею 121,9 кв.м., на земельній ділянці площею 489,0 кв.м., що розташований за адресою: м. Херсон, вул. 2-га Західна, 33, договір поруки № 014/2181/74/02418/2 від 30 березня 2010 року та додаткова угода № 1 від 11 квітня 2011 року до вказаного договору поруки з ОСОБА_1.

У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що з 31 березня 2014 року відповідачем по справі не здійснено жодного фактичного погашення тіла кредиту, відсотків та пені за кредитним договором № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року, що є грубим порушенням умов кредитного договору.

У звязку з чим, просив достроково стягнути з відповідача ОСОБА_1 як поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 468 доларів 34 центи США, що еквівалентно 1 674 006 гривень 40 копійок та судові витрати у розмірі 3 654 гривень.

02 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання частини правочину недійсною, визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що договір поруки № 014/2181/74/02418/2 від 30 березня 2010 року дійсно був укладений між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 та у пункті 6.2.3. вказаного договору поруки зазначено: «також порука припиняється, якщо Кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобовязання не предявить вимоги до Поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України)». Однак, ОСОБА_1 вважає, що ця частина договору поруки не відповідає нормі п. 4 ст. 559 ЦК України та ПАТ «Фідобанк» мав би звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості як з поручителя позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року протягом шести місяців, починаючи з 31 березня 2014 року, тобто до 31 вересня 2014 року. Натомість, ОСОБА_1 визнає факт прострочення (порушення) з 31 березня 2014 року ОСОБА_2 його основного зобовязання за кредитним договором № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року щодо погашення тіла кредиту, відсотків та пені. У звязку з чим, просила: визнати недійсним договір поруки № 014/2181/74/02418/2 від 30 березня 2010 року в частині пункту «6.2.3», укладений 30 березня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» як кредитором ОСОБА_2 як позичальником, та ОСОБА_1 як поручителем; визнати припиненим з 31 вересня 2014 року договір поруки № 014/2181/74/02418/2 від 30 березня 2010 року, укладений між ПАТ «Ерсте Банк» як кредитором, ОСОБА_2 як позичальником, та ОСОБА_1 як поручителем.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_2 про визнання частини правочину недійсною, визнання договору поруки припиненим. Визнано припиненим договір поруки № 014/2181/74/02418/2 від 30 березня2010 року, укладений між ПАТ «Ерсте Банк» як кредитором та ОСОБА_2, як позичальником, ОСОБА_1як поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Фідобанк», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його стосовно відмови у задоволенні вимог ПАТ «Фідобанк» скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 16 травня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір № 014/2181/74/02418, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 63 500 доларів 00 центів США зі строком користування кредитними коштами до 15 травня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік та договір іпотеки № 014/2181/74/02418/1 від 16 травня 2007 року, відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок житловою площею 75,6 кв.м., загальною площею 121,9 кв.м., на земельній ділянці площею 489,0 кв.м., що розташований за адресою: м. Херсон, вул. 2-га Західна, 33.

15 січня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року про проведення реструктуризації кредитної заборгованості з графіком погашення кредитної заборгованості до нього.

Договором № 1 від 30 березня 2010 року внесено зміни та доповнення до договору іпотеки № 014/2181/74/02418/1 від 16 травня 2007 року.

30 березня 2010 року між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 014/2181/74/02418/2 та додаткову угоду № 1 від 11 квітня 2011 року до вказаного договору поруки, відповідно до умов якого вона як поручитель зобовязалася у повному обсязі солідарно з позичальником відповідати за виконання останнім зобовязань за кредитним договором, додатковою угодою № 1 від 15 січня 2010 року та додатковою угодою № 2 від 30 березня 2010 року та інших додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі зобовязань щодо повернення у встановлений кредитним договором строк суми кредиту, сплати в порядку та строки, визначені кредитним договором, процентів за користування кредитом та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобовязань щодо відшкодування позичальником витрат кредитора, повязаних з предявленням вимог і отриманням виконання за кредитним договором, та збитків кредитора, завданих порушенням позичальником своїх обовязків за кредитним договором.

31 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Ерсте Банк» укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року та 11 квітня 2011 року додаткову угоду № 4.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10 квітня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2181/74/02418 від 16 травня 2007 року у розмірі 1 124 822,52 грн., та яка складається станом на 02 лютого 2015 року з заборгованості по тілу кредиту 62 326,52 доларів США, 6536,18 доларів США та 12 896,78 грн. пені задоволено. Рішення набрало чинності 21 травня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2015 року скасовано ухвалу Комсомольського районного суду м Херсона від 04 листопада 2011 року, якою затверджена угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок № 33 по вул. 2-а Західна у м. Херсоні, який є предметом іпотеки в забезпечення кредитного договору від 16 травня 2007 року, та прийнято згоду ОСОБА_1 на прийняття зобовязань по сплаті кредиту та відсотків за користування ним за кредитним договором від 16 травня 2007 року.

Заслухавши доповідача, сторони, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив шестимісячний строк на предявлення вимоги до поручителя у звязку з направленням листа-вимоги від 09 вересня 2014 року ОСОБА_1 про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом. Такого висновку суд дійшов обґрунтовано.

Довід позивача в апеляційної скарзі, що Банк не пропустив строк предявлення вимоги до поручителя, оскільки 17 лютого 2015 року до суду було подано позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а позичальник та поручитель солідарно відповідають по заборгованості, не заслуговує на увагу.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Договором поруки від 30 березня 2010 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобовязань боржника за кредитним договором.

У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором Банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 6.5 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 09 вересня 2014 року претензію-повідомлення (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів (а.с.42-43). Таке повідомлення ОСОБА_1 отримала 17 вересня 2014 року.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2015 року позивач не заявляв вимог до ОСОБА_1, а тому суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про припинення договору поруки.

При прийнятті остаточного рішення по справі апеляційним судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-190 цс 14, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.308, п.1 ч. 1 ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 08 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_4