Номер провадження: 22-ц/785/5489/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Цихиселі Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики та довіреності недійсними, зобовязання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди за апеляційними скаргами представника ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_4) та ОСОБА_6на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2011 року за вчинення шахрайства була засуджена ОСОБА_3

Потерпілими по цій кримінальній справі були, крім інших, сторони по цій справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на користь яких з ОСОБА_3 було стягнуто відповідно 202 000 грн. та 308 000 грн.

Відповідачка вимагала від позивачки ОСОБА_4 виконання обовязків ОСОБА_3 щодо повернення на її користь грошових коштів та 06 липня 2010 року звернулась до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про те, що позивачка ОСОБА_4 викрала в неї з автомобіля золоті прикраси. В ніч з 09 на 10 липня 2010 року у житловому будинку позивачки було проведено обшук, після чого її було доставлено до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Під тиском робітників міліції вона погодилась передати у розпорядження відповідачки автомобіль та укласти договір позики, тому 10 липня 2010 року її було доставлено до приватного нотаріуса ОСОБА_8, де вже знаходилась відповідач ОСОБА_5 та де позивачка підписала довіреність на право відповідачки розпоряджатися автомобілем "Мазда-3", реєстраційний номер НОМЕР_1, та договір позики, відповідно до якого вона нібито позичила у відповідачки 20000 доларів США. Після звільнення з-під варти 12 липня 2010 року вона звернулась з приводу незаконних дій працівників міліції до Управління СБУ в Одеській області, а у наступний перший робочий день 13 липня 2010 року звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_8 із заявою про скасування довіреності на право розпорядження відповідачки автомобілем від 10 липня 2010 року. До нинішнього часу позивачці нічого невідомо про результати досудового слідства по кримінальних провадженнях за заявою ОСОБА_5 та за її заявою до Управління СБУ в Одеській області.

Відповідно до заяви від 26 березня 2015 року та після залишення судом 10 квітня 2015 року без розгляду позовних вимог про стягнення майнової шкоди у подвійному розмірі позивачка остаточно просила суд визнати договори позики та довіреність від 10 липня 2010 року недійсними, зобовязати відповідача ОСОБА_6 повернути їй автомобіль "Мазда-3", реєстраційний номер ВН6867АМ, стягнути з відповідача ОСОБА_5 на її користь 200000 гривень моральної шкоди.

В судовому засіданні:

- представник позивачки позов підтримав, вважав, що строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду не пропущений, позов просив задовольнити;

- представники відповідачів проти задоволення позову заперечували посилаючись на недоведеність стороною позивача фактичних обставин щодо укладення договору позики та видачі довіреності 10 липня 2010 року внаслідок застосування до позивачки насильства, а також заявили про застосування до заявлених позовних вимог строків позовної давності.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року ОСОБА_4 у задоволенні її позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики та довіреності недійсними, зобовязання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року змінено та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково.

Визнано недійсним договір позики від 10 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, і довіреність, посідчену 10 липня 2010 року, за якою ОСОБА_4, уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися належним їй автомобілем «Мазда-3».

Витребувано у ОСОБА_6 належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 05 лютого 2014 року автомобіль «Мазда-3» та повернуто цей автомобіль Голодній.Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 березня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2015 року скасоване, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_4) просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області в частині відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності та відшкодування моральної шкоди скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення цього позову повністю, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 просить мотивувальну частину рішення змінити, зазначивши про недоведеність застосування насильства при видачі нею довіреності на право розпоряджатись автомобілем Мазда-3 від 10 липня 2010 року, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з вимогами ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відмовляючи в задоволенні вищевказаного позову, суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

06 липня 2010 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про вжиття заходів до невідомої особи, яка з належного їй автомобіля викрала золоті прикраси (а.с.76).

Згідно з показаннями свідка ОСОБА_9 на прохання ОСОБА_4 вона в якості понятої була присутня під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4

Обшук проводився з приблизно з 22 годин 09 липня 2010 року до 4 годин ранку 10 липня 2010 року та в результаті на одній з шаф було знайдено та вилучено ювелірні прикраси.

ОСОБА_4 заперечувала належність цих виробів саме їй та посилалась на те, що ці предмети їй підкинули. Друга понята Губанова відмовилась підписувати протокол обшуку, після чого ОСОБА_4 відвезли до Київського райвідділу міліції.

Вже в день 10 липня 2010 року вона бачила ОСОБА_4 біля її житлового будинку.

Як вбачається з з записів журналу обліку відвідувачів та запрошених Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №1529 ОСОБА_4 прибула до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області о 3.00 10 липня 2010 року (а.с.70).

10 липня 2010 року між сторонами по цій справі було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 передала, а ОСОБА_4 прийняла у позику 158 200 грн. та зобовязалась повернути їх у строк до 10 липня 2013 року.

Даний договір позики посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за №1544 (а.с. 46).

Крім цього, 10 липня 2010 року позивачка ОСОБА_4 видала відповідачці ОСОБА_5 довіреність на право розпорядження автомобілем "Мазда-3", реєстраційний номер НОМЕР_1, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований у реєстрі за №1542 (а.с. 40).

Витяг про реєстрацію в єдиному реєстрі довіреностей зазначеної довіреності сформований приватним нотаріусом ОСОБА_8. 10 липня 2010 року (а.с. 44).

Згідно з записами книги обліку осіб, які доставлені до чергової частини Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області №1437 ОСОБА_4 була доставлена до Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області о 19.00 10 липня 2010 року (а.с.74).

13 липня 2010 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 з заявою про скасування (припинення дії) довіреності від 10 липня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_4 зобовязалась повідомити ОСОБА_5 про скасування (припинення дії) довіреності. Справжність підпису ОСОБА_4 на цій заяві засвідчена зазначеним нотаріусом та заяву зареєстровано у реєстрі за №1561 (а.с.54).

Згідно з повідомленням Центу надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговуванням м. Іллічівськ та Овідіопольського району УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 03 квітня 2015 року №667 належний ОСОБА_4 автомобіль марки "Мазда-3" був знятий з реєстрації 30 липня 2010 року громадянкою ОСОБА_5 та з 05 лютого 2014 року цей автомобіль зареєстрований за відповідачем ОСОБА_6

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2011 року ОСОБА_3 визнана винною у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч. 3, 190 ч. 4, 358 ч. 2 КК України, та з неї на користь потерпілої ОСОБА_5 стягнуто 308 000 грн., на користь потерпілої ОСОБА_4 стягнуто 202 000 грн. (а.с. 07-13).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Із позовної заяви вбачається, що предметом судового спору є, в тому числі, визнання недійсними довіреності та договору позики від 10 липня 2010 року як укладених внасдіок застосування до неї насильства. Інші позовні вимоги є похідними від них. Докази того, що позивачка раніше зверталась до суду з вимогами про захист таких своїх цивільних прав або інтересів суду не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 ЦК України (в редакції закону станом на день укладання спірної угоди), позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI, ч. 3 ст. 258 ЦПК України виключена.

Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про: 1) визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману; 2) застосування наслідків нікчемного правочину; 3) визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що при вирішенні питання про визнання недійсними договору позики та довіреності від 10 липня 2010 року заявлені з підстав їх укладання позивачкою внаслідок застосування до неї насильства, суд має врахувати правила п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI до даних спірних правовідносин.

Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20 грудня 2011 року N 4176-VI набув чинності 15 січня 2012 року.

Передбачений п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього Закону трьохрічний строк на звернення до суду з позовом про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, сплинув 15 січня 2015 року.

Позивачка звернулась до суду з даним позовом тільки 10 лютого 2015 року.

За таких обставин, районний суд вірно вказав, що позивачкою дійсно пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, а тому у його задоволенні має бути відмовлено.

На підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 (в інтересах ОСОБА_4), ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики та довіреності недійсними, зобовязання повернути автомобіль, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до касаційнгго суду України.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_2