Провадження №2/760/5870/16;
У Х В А Л А

23 вересня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сага-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧеркасизалізобетонСтрой», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ЦЕНТР» про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва -

В С Т А Н О В И В :

20.09.2016 позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Згідно з положеннями ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.4 ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Права, свободи та інтереси фізичних осіб захищаються у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до п.п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захисту якого він вимагає вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем.

Як вбачається з тексту поданої заяви, позивач в своїй позовній заяві не зазначив право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним відповідачем, не зазначив предмет позову, тобто з якими саме вимогами він звертається до відповідача, які його права порушуються, оспорюються або не визнаються відповідачем, якими доказами підтверджуються ці обставини.

За таких обставин позивачеві необхідно зазначити які його права порушені, оспорюються або не визнаються відповідачем, навести обґрунтування своїх позовних вимог, зазначити докази на підтвердження кожної обставини на яку він посилається, як на підставу своїх вимог.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що він безпосередньо не був стороною спірного договору купівлі-продажу від 20.01.2012, а є лише особою, інтереси якої, за його твердженням, умови даного договору порушують. На цій підставі, позивачу необхідно визначитись зі складом учасників по даній справі, а саме, або залучити в якості сторони Закрите акціонерне товариство «Будсоцсервіс» або надати правове обґрунтування підстав такого нездійснення, з посиланням на норми чинного законодавства.

Крім того, частиною 5 статті 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, п. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено на 2016 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 1378 грн.

Ст. 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено одну немайнову вимогу, проте доказів сплати судового збору не надано. А тому позивачу необхідно заплатити судовий збір за заявлені ним вимоги та надати оригінал документу, який підтверджує відповідну сплату.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Окрім того, згідно даних комп'ютерної програми автоматизованої системи документообігу загальних судів «Д-3» вбачається, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебувають ідентичні позовні заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сага-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧеркасизалізобетонСтрой», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ЦЕНТР» про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, для розгляду яких в порядку ст. 11-1 ЦПК України визначено суддів, а саме:

суддя Кицюк В.С.: позовна заява від 20.09.2016 (справа № 760/15994/16-ц),

суддя Коробенко С.В.: позовна заява від 22.09.2016 (справа № 760/16207/16-ц).

Зазначеними суддями провадження на підставі поданих позовних заяв не відкрито.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

При таких обставинах, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Астер», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сага-Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧеркасизалізобетонСтрой», Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТА ЦЕНТР» про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: