Номер провадження: 22-ц/785/1102/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-3), в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь: матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 7 726,07 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.; витрати на проведення експертизи в розмірі 752,76 грн.; витрати поштового виклику відповідача в розмірі 56,40 грн., а також судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що 27.05.2014 року о 08 год. 15 хв. в м. Одесі на пр.-ті Миру ОСОБА_3, керуючи автомобілем «БМВ», держ. номер НОМЕР_1, кий належить ОСОБА_5, на праві власності, повертаючи ліворуч, здійснила зіткнення з автомобілем «Лексус 430» держ. номер НОМЕР_2, який рухався в зустрічному напрямку, яким керував ОСОБА_4 Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 року винним у ДТП визнано ОСОБА_3О і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно висновку ОНДІСЕ № 2659 від 25.06.2014 року сума завданої майнової шкоди складає 7 726,07 грн. Також йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася в тому, що в момент ДТП в машині знаходилася його донька, яка дуже злякалася, тому що дитина знаходилася з того боку, куди прийшовся удар. Крім того, внаслідок ДТП він не мав можливості повноцінно експлуатувати автомобіль, не міг відвозити доньку у школу, його робота тісно повязана із постійним використанням на протязі робочого дня автомобіля, на цей час він не міг взагалі користуватися автомобілем, що призвело до душевних хвилювань, тривалу втрату можливості використовувати свій автомобіль. Моральну шкоду позивач оцінив у 10 000 грн.

Як зазначено в рішенні суду, представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 7 726,07 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 752,76 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати. Відповідачі в судовому засіданні не були присутні.

Заочним рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 8 535 грн. (вісім тисяч пятсот тридцять пять ) гривень 23 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 365 (триста шістдесят пять) грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 11.03.2015 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до неї та її чоловіка ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно зясував усі обставини, що мають значення для справи та допустив в ході розгляду справи порушення норм матеріального і процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 27.05.2014 року о 08 год. 15 хв. в м. Одесі на пр.-ті Миру, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «Лексус 430» д/н НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «БМВ» д/н ВН 4505 ЕІ ОСОБА_3 Правил дорожнього руху, її вина у зазначеній ДТП, неправомірність дій, пошкодження транспортних засобів, наявність складу адміністративного порушення за ст. 124 КпАП України, встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.07.2014 року по справі № 522/10129/14-п (а. с. 52).

Внаслідок ДТП транспортний засіб «Лексус 430» державний реєстраційний номер д/н НОМЕР_2 було пошкоджено, а його власнику ОСОБА_4 спричинена майнова шкода, характер якої та обсяг підтверджується: висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 2659 від 25.06.2014 року про встановлення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Лексус 430» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, згідно з яким вартість матеріального збитку складає 7 726,07 грн. (а. с. 17-39), також судом встановлено, що за проведення вказаного дослідження позивачем було сплачено 752,76 грн. (а. с. 14).

Таким чином виходячи з того, що винним у скоєнні даної ДТП є ОСОБА_3, суд першої інстанції вважав, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_3О на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 8 535 грн. 23 коп. (7 726,07 грн. + 752,76 грн.), обґрунтована і підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв посилання позивача на стресовий стан здоровя, порушення нормального способу життя, сильні переживання, у звязку з відсутністю доказів у підтвердження зазначеного. Тому суд першої інстанції не вбачив підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди.

Також суд першої інстанції вважав, що на виконання вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3О на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню також судові витрати у розмірі 365 грн. 40 коп. (сплата судового збору у розмірі 243,60 грн. та сплата судового збору за заявою про забезпечення позову у розмірі 121,80 грн.). В іншій частині вимоги щодо стягнення витрат поштового виклику відповідача у сумі 56,40 грн. суд вважав не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 1, 2, 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 15, 56, 57, 60, 61, 64, 84, 88, ч. 4 ст. 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, позов ОСОБА_4 задовольнив частково.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, частково задовольнивши позов ОСОБА_4

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що позивачем рішення суду не оскаржується.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в результаті ДТП, яка сталася 27.05.2014 року з вини відповідачки ОСОБА_3 (а. с. 52), автомобіль позивача марки «Лексус 430» д/н НОМЕР_2 (а. с. 15), отримав механічні пошкодження, чим позивачеві завдано матеріальну шкоду, розмір якої відповідно до Висновку № 2659 від 25.06.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Лексус 430» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, за який позивачем сплачено 752 грн. 76 коп. (а. с. 14), складає 7 726,07 грн. (а. с. 17-39).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди позивачем не оскаржується, а права та інтереси відповідачів рішенням в цій частині не зачіпаються та доводи в апеляційній скарзі стосовно незаконності оскаржуваного рішення суду в цій частині не наведені.

Судова колегія також погоджується з розміром стягнутих з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача понесених ним і документально підтверджених судових витрат (а. с. 6-7), оскільки судові витрати стягнуті з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що Висновок № 2659 від 25.06.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Лексус 430» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на який посилався суду не є належним та допустимим доказом по справі, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. ст. 58 ЦПК України).

До предмету доказування по вказаній справі відноситься, зокрема, розмір шкоди, завданої позивачеві в результаті пошкодження його автомобіля внаслідок ДТП. Таку інформацію містить Висновок № 2659 від 25.06.2014 року експертного автотоварознавчого дослідження по встановленню вартості матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу «Лексус 430» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 17-39), наданий позивачем, який є письмовим доказом відповідно до ст. 64 ЦПК України, а тому належним та допустимим доказом по справі.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що не погоджуючись з вищевказаним висновком щодо визначення розміру матеріального збитку, в апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 не ставить питання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, також таке клопотання нею та її представником (а. с. 157, 160-161, 168-169) не заявлялося в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та не направлялося на адресу суду апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, позивачем надано, зокрема, висновком щодо визначення розміру, завданого йому матеріального збитку, як письмовий доказ, а відповідачка ОСОБА_3, заперечуючи проти позову позивача в апеляційній скарзі, не представила доказів на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачка ОСОБА_3 не мала можливості зявитися у судове засідання та надати відповідні докази по справі, свої заперечення та міркування з приводу поданої позовної заяви, у звязку з тим, що нічого не знала про вказаний позов та судовий розгляд, так як не отримувала відповідні повістки, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції неодноразово був присутній представник ОСОБА_3 (а. с. 157, 160-161, 168-169), однак будь-яких доказів не надавав, а також будь-які докази не надходили на адресу суду апеляційної інстанції і від самої ОСОБА_3, враховуючи, що вона була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи через її представника відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначене, надані докази, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_6

ОСОБА_2