ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1547/16-ц
Провадження № 2/210/879/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" серпня 2016 р.
Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Скотар Р.Є.,
за участю секретаря - Лейбенко В.В.,
представника позивача Савицької К.О.,
за участі відповідача не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖАГЛОБУД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування нанесених збитків, -
в с т а н о в и в :
Позивач , Приватне акціонерне товариство «КРИВОРІЖАГЛОБУД» ( далі ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД»), звернувся 03.03.2016 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства суму боргу за договором про надання безпроцентної позики в сумі 1400,00 грн., суму невідшкодованих нанесених збитків в сумі 1200,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 297,78 грн., 3% річних в сумі 57,90 грн. та судові витрати у справі.
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач працював в ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» з 25.10.2013 року по 29.01.2015 року монтажником по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій. 18.08.2014 року між підприємством та відповідачем укладений договір про надання безпроцентної позики №101-14, за яким відповідач отримав 2000,00 грн. строком до червня 2015 року з щомісячним поверненням суми боргу шляхом утримання з заробітної плати. Крім того, під час виконання трудових обов`язків, ОСОБА_1 вчинено крадіжку лому міді в кількості 3 кг з території підприємства замовника, у зв`язку з чим на підприємство накладено штрафні санкції в сумі 3000,00 грн., які підприємством сплачено в повному обсязі та частково утримано із заробітної плати відповідача. На час звільнення відповідача з підприємства залишилася заборгованість за договором позики в сумі 1400,00 грн. та нанесені підприємству збитки в сумі 1200,00 грн., які на день звернення до суду відповідачем не сплачено, тому позивач звернувся до суду з цим позовом.
Представник позивача Савицька К.О. ( довіреність №77 від 14.01.2016 року, дійсна до 31.12.2016 року) в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, зазначила, що відносини, що виникли між сторонами щодо нанесених підприємству збитків є цивільно-правові відносини, які відповідно до ЦК України мають відшкодовуватися в повному обсязі, тому просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: АДРЕСА_1 (за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 30.03.2016 р.)/а.с.42/ та згідно заяви відповідача за місцем проходження служби 17 батальон,57 бригада, частина 2304 (пошта)/а.с.57/, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву представника позивача , суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» 25.10.2013 року монтажником по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій 5 розряду відповідно до наказу(розпорядження)№105а від 25.10.2013 року /а.с.4/. Звільнений з підприємства 29.01.2015 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини /а.с.6/.
Між сторонами 18.08.2014 року укладено договір про надання безпроцентної позики №101-14 (далі Договір), за яким відповідач отримав 2000,00 грн./а.с.5/.
Відповідно п.п.7,8 строк повернення позики складає 10 місяців, починається з вересня 2014 року та закінчується у червні 2015 року, підлягає поверненню шляхом утримання з заробітної плати.
У випадку звільнення позичальника з роботи ( з ініціативи адміністрації чи за власним бажанням позичальника) тобто у випадку припинення трудових відносин між позичальником та позикодавцем до моменту повернення всієї суми позики, наданої позичальникові відповідно до цього договору, сума неповерненого залишку підлягає обов`язковому поверненню шляхом внесення відповідних грошових коштів в касу позикодавця (п.11 Договору) /а.с.5/.
На час звільнення відповідача з підприємства 29.01.2015 року - сума заборгованості за Договором складала 1400,00 грн., яку відповідач зобов`язався виплатити протягом 6 місяців, що підтверджується розпискою /а.с.19/.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ч.2 ст.625 ЦК України).
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором, позивачем 24.04.2015 року, 19.11.2015 року рекомендованими листами надсилалися на адресу відповідача вимоги про повернення суми кредиту в розмірі 1400,00 грн./а.с.25-28/, однак станом на день розгляду справи заборгованість має місце, зобов`язання відповідачем не виконано, тому вимога позивача щодо стягнення заборгованості за договором про надання безпроцентної позики підлягає частковому задоволенню без нарахування інфляційних витрат та 3% річних на суму заборгованості за кредитом, оскільки позивачем надано розрахунок загальної суми заборгованості разом із вимогою про відшкодування нанесених збитків, самостійний розрахунок цих сум позивачем суду не надавався.
Що стосується позовної вимоги про стягнення суми невідшкодованих нанесених збитків в сумі 1200,00 грн., інфляційних витрат 297,78 грн. та 3% річних 57.90 грн., суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України: від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» , встановлено, що судовому розгляду підлягають: заяви власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу до працівника про відшкодування шкоди в розмірі, що перевищує середній місячний заробіток, а також в розмірі, що не перевищує цей заробіток (перевищує, але законом встановлена відповідальність в межах середнього місячного заробітку), якщо відшкодування не може бути проведене за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу шляхом відрахування із заробітної плати (наприклад, у випадку припинення працівником трудових відносин з даним підприємством, у зв`язку з закінченням строку на видання розпорядження про відрахування); заяви працівників, не згодних із відрахуваннями, проведеними
власником або уповноваженим ним органом, чи з його розміром.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в БУ «АГЛОБУД-2» ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» 25.10.2013 року на посаду монтажника по ремонту сталевих та залізобетонних конструкцій згідно наказу (розпорядженню) №105а від 25.10.2013 року /а.с.11/.
На підставі наказу №105а від 25.10.2013 року ОСОБА_1 підписано зобов`язання від 21.11.2013 року, пунктами 5, 6 якого передбачено, що в разі несанкціонованого виносу (вивозу) з об`єктів замовника матеріальних цінностей, порушення вимог правил техніки безпеки, та якщо дане правопорушення потягло за собою накладення на БУ «АГЛОБУД-2» штрафів в розмірі, встановленими договорами з замовниками, зобов`язується відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі /а.с.20/.
Під час виконання трудових обов`язків, ОСОБА_1 вчинено крадіжку лому міді в кількості 3 кг з території підприємства замовника ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівЗГК»), що підтверджується актом від 01.06.2014 року, складеним ТОВ «СОКОЛ-КР» /а.с.9/.
Відповідно до Договору №631 підряду на будівельно-монтажні роботи від 24.04.2013 року, укладеному між ПАТ «ПівЗГК» та ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» /а.с.10-15/, додатку № 2 до Договору/а.с.18/, на підприємство у зв`язку з порушенням внутриоб`єктного та пропускного режиму - вчиненою ОСОБА_1 крадіжкою -накладено штрафні санкції в сумі 3000,00 грн./а.с.22,23/, які підприємством сплачено в повному обсязі 08.07.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №2494 /а.с.24/.
Отже, штраф сплачений підприємством на користь ПАТ «ПівЗГК» є виплатою на користь інших суб`єктів у порядку відшкодування шкоди, оскільки організація відповідає за шкоду, заподіяну діями її працівників.
Відповідачем ОСОБА_1 26.06.2014 року підписано заяву про утримання з його заробітної плати штрафу до повної його сплати по 400,00 грн /а.с.21/.
Позивачем зазначено, що в рахунок відшкодування завданої шкоди відповідачем сплачено 1800,00 грн., залишок штрафу складає 1200,00 грн.
На думку суду стосунки, що виникли між сторонами щодо відшкодування шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, тому суд вважає посилання позивача на норми Цивільного кодексу України хибними та розглядає спір за нормами трудового законодавства.
Згідно ч.ч.1,2 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 14 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» (далі Лист), роз`яснено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Після закінчення строку для звернення з позовами про стягнення з працівників шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівник звільняється від обов`язку відшкодувати завдану ним шкоду. У разі пропуску передбаченого статтею 233 КЗпП строку звернення до суду його застосування не ставиться в залежність від заяви сторони у спорі.
Частиною 3 статті 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Крім того, в Постанові Пленуму Верховного Суду України: від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі постанова Пленуму ВСУ № 14) зазначено, що за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що грунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст.441 ЦК ( 1540-06 ), відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.
Як встановлено в судовому засіданні, правопорушення сталося 01.06.2014 року, суму штрафу ПрАТ «КРИВОРІЖАГЛОБУД» на користь ПАТ «ПівЗГК» сплачено в повному обсязі 08.07.2014 року, у зв`язку з чим виникло право регресної вимоги.
Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.
Однак, позивач звернувся до суду з регресним позовом 25.02.2016 року ( надіслано поштою), тобто з порушенням строків, встановлених ч.3 ст.233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги.
Разом із тим, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заподіяної шкоди недоведеними та необґрунтованими.
Так, ст.9 КЗпП України встановлено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
Як зазначалося вище ОСОБА_1 при прийомі на роботу підписано зобов`язання про відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі, зокрема, в разі несанкціонованого виносу(вивозу) з об`єктів замовника матеріальних цінностей, порушення вимог правил техніки безпеки, та якщо дане правопорушення потягло за собою накладення на БУ «АГЛОБУД-2» штрафів в розмірі, встановленими договорами з замовниками.
Згідно ч.ч.1,2 ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
Законодавством про працю встановлено повну матеріальну відповідальність у випадках встановлених ст.134 КЗпП України та у разі укладення письмового договору про повну матеріальну відповідальність відповідно до ст.135-1 КЗпП України.
Статтею 135-1 КЗпП України, встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Посада монтажника по монтажу сталевих і залізобетонних конструкцій у Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 не вказана.
А тому, зобов`язання про відшкодування підприємству заподіяної шкоди у повному обсязі у випадках, встановлених зобов`язанням, підписане позивачем при прийомі на роботу не є договором про повну матеріальну відповідальність, юридичної сили не має, тому є недійсним.
Згідно ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
Підстав для покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності на підставі ст.134 КЗпП України не встановлено.
Разом із тим, суд позбавлений можливості визначити розмір матеріальної шкоди в межах середньомісячного заробітку , оскільки довідки для розрахунку середньомісячного заробітку суду не надано.
Стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми невідшкодованих нанесених збитків КЗпП України не передбачено.
Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснено, що суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Таким чином, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача спричинених збитків, інфляційних витрат та 3% річних від суми спричинених збитків, слід відмовити, оскільки вони є недоведеними та безпідставними.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача пропорційно до задоволених вимог судові витрати сплачені за подання позову, а саме в розмірі 1378,00 грн.
Керуючись ст.ст. 9,130-138,233КЗпП України, ст.ст. 525,256,530,625,629 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226, 294 ЦПК України суд ,-
в и р і ш и в :

Позов Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖАГЛОБУД» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування нанесених збитків задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖАГЛОБУД» заборгованість за договором про надання безпроцентної позики №101-14 від 18.08.2014 року 1400 ( одну тисячу чотириста) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Приватного акціонерного товариства «КРИВОРІЖАГЛОБУД» судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.
В решті позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя: Р. Є. Скотар