Справа № 729/281/16-ц Провадження № 22-ц/795/1472/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Демченко Л. М. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Вінгаль В.М., Острянського В.І.
при секретарі:Шапко В.М.,
за участю:позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Старобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Старобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області про визначення додаткового строку на прийняття спадщини у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили для подання ними заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. Апелянти зазначають, що судом не повністю з`ясовані дані обставини, зокрема не взято до уваги, що позивач ОСОБА_1 не лише за власні кошти поховала померлу матір, але вона й проживала з матір`ю на час смерті. Також суд не з`ясував, що згідно висновку лікаря ОСОБА_2 не могла самостійно рухатися у зв`язку із травмою та проходила лікування з цього приводу, не звернув суд увагу на те, що позивачі звертались із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, що підтверджується квитанцією про сплату нотаріальних послуг, однак, нотаріус усно відмовив у прийнятті заяви, оскільки брат позивачки ОСОБА_5 мобілізований до Національної гвардії України. Також позивачі зазначили перешкодою у своєчасному зверненні значну відстань між ОСОБА_6 , де вони проживають та місцем знаходження спадкового майна.

Апелянти вважають, що ОСОБА_1 в розумінні ст.1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину.

Крім того, апелянти вважають, що оскільки відповідач визнав позов, то суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що визнання позову суперечить нормам чинного законодавства, в той же час не вказавши, яким саме нормам законодавства буде суперечити таке рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вони захворіли і що хвороба позбавляла їх можливості звернутися до нотаріальної контори протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд не прийняв до уваги наданий ОСОБА_2 консультативний висновок, оскільки він підтверджує тільки одноразове звернення до лікаря, а мобілізація ОСОБА_5 та знаходження спадкового майна на певній відстані від місця проживання ОСОБА_2 також не є підставою для задоволення позову, оскільки позивачі не надали доказів, що саме ці обставини позбавляли їх можливості особисто звернутися до нотаріальної контори та подати заяву про прийняття спадщини. Крім того, довідка видана виконавчим комітетом Старобасанської сільської ради 06 квітня 2015 року не підтверджує прийняття спадщини ОСОБА_1 , в розумінні ст.1268 ЦПК України, а підтверджує факт поховання нею за власні кошти померлої матері ОСОБА_4 .

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.29). На день смерті ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту від 23 грудня 1999 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Старобасанської сільської ради, все своє майно ОСОБА_4 заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.27-28).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Померла ОСОБА_7 , є матір`ю ОСОБА_2 (а.с.8) та ОСОБА_5 (а.с.19).

Строк подання заяви до нотаріуса спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 сплив 03 жовтня 2015 року.

З довідок приватних нотаріусів Бобровицького районного нотаріального округу та Бобровицької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась (а.с.85, 91, 94, 96).

Дані обставини не заперечуються позивачами по справі.

В судовому засіданні 20 вересня 2016 року позивачами також надано довідку Центра первинної медико-санітарної допомоги №1 Дарницького району м.Києва з якої вбачається, що з вересня 2015 року по 04 листопада 2015 року чоловік ОСОБА_1 ОСОБА_8 перебував в тяжкому стані та потребував постійного догляду. Також апелянтами надано копію довідки про те, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , копію свідоцтва про шлюб між ними та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 . Проте, надані докази не підтверджують факту як постійного безперервного перебування позивача ОСОБА_1 зі своїм чоловіком, тим більше, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 її поховала та з цього часу було достатньо часу до вересня 2015 року подати вчасно заяву про прийняття спадщини та що вказані обставини унеможливили фізично подання ними заяв про прийняття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269).

Відповідно до ст.1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причину пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Згідно роз`яснень, які містяться у абз.6 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування», поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються.

Апелянти зазначають, що судом не повністю досліджені обставини справи та зроблені невірні висновки, зокрема вказують, що в строк, передбачений законом вони зверталися до нотаріуса Бобровицького району державної нотаріальної контори Чернігівської області Романенко Н.М., проте остання відмовилась у прийнятті заяв про отримання спадщини, оскільки ще один спадкоємець - ОСОБА_5 був відсутнім. Дану обставину позивачі підтверджують квитанцією про сплату послуг нотаріуса (а.с.43, 120).

20 липня 2015 року, наказом Військового комісара Деснянського районного у м.Києві військового комісаріату 119 ОСОБА_5 був призваний по мобілізації до Національної гвардії України (м.Березань) (а.с.6).

Проте звернення до нотаріуса та відмова ним у вчиненні дій належними та допустимими доказами не підтверджені, в квитанції зазначено лише, що кошти сплачені ОСОБА_2 за послуги нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 отримала травму та не могла самостійно рухатися, проходила лікування з цього приводу, також не спростовують, вірного по суті рішення, оскільки згідно консультативного висновку від 29 вересня 2015 року не можна зрозуміти коли саме ОСОБА_2 отримала травму, де вона проходила лікування та взагалі не зазначено, що ОСОБА_2 не могла рухатись, їй просто обмежено фізичне навантаження на праву нижню кінцівку протягом 10-14 тижнів (а.с.104). Крім того, з пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що остання не була на лікарняному та продовжувала працювати за основним місцем роботи.

Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто, але зі змісту п.207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вбачається, що письмову заяву про прийняття спадщини та відмову від неї може бути надіслано поштою. Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено п.3.5 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Таким чином, ОСОБА_2 у визначений законом строк мала можливість звернутися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини.

Судом не може бути визнано поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Крім того, апелянти в апеляційній скарзі зазначили, що ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину в розумінні ст.1268 ЦК України та просили з даного приводу викликати в судове засідання свідків, однак, зазначена обставина є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, спадкоємці своєчасно спадщину не прийняли у встановлений законом строк, тобто свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинили дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Доводи апелянтів про те, що незважаючи на визнання відповідачем позову, суд в порушення норм ст.174 ЦПК України ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову підлягають відхиленню, оскільки суд приймає визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав. У даному випадку визнання відповідачем позову суперечить нормам закону, зокрема ст.1272 ЦК України та, крім того порушує законні інтереси іншого спадкоємця - ОСОБА_5 , який не залучений до участі у справі.

Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до обставин справи, належним чином досліджені судом першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції необхідною мірою врахував при ухваленні рішення належним чином усі факти, що входять до предмету доказування; ті обставини та факти, якими він мотивував своє рішення підтверджені належними та допустимими доказами, що надані суду, висновки суду відповідають встановленим по справі фактам, а отже, суд першої інстанції у цілому ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права, а відповідно до правил ч.2 ст.308 ЦПК не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: