Провадження № 2/127/91/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивовано тим, що 13.07.20.13 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку №56 по вул. 8-го Березня в с. Слобода Дашковецька Вінницького району Вінницької області. Згідно вказаного договору у власність ОСОБА_2 перейшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Станом на момент продажу будинку на території будинковолодіння знаходилось рухоме майно, власником якого є ОСОБА_1, а саме: піаніно 1шт., табурет дубовий 3 шт., диван плетений (ротанг) 1 шт., стільці барні 2 шт., буфет 1 шт., шафа кухонна 1шт., самовар 1 шт., шафа купе 1шт., верстат деревообробний 1 шт., човен 1 шт., магнітола 1 шт. Оскільки, позивачу потрібно було знайти місце, де він міг би розмістити належне йому на праві власності рухоме майно, він домовився з відповідачами, що деякий час майно перебуватиме у домоволодінні, яке ним було продано відповідачу ОСОБА_2 Просить витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3, ОСОБА_2 належне ОСОБА_1 та передати позивачу майно: піаніно 1шт., табурет дубовий 3 шт., диван плетений (ротанг) 1 шт., стільці барні 2 шт., буфет 1 шт., шафа кухонна 1шт., самовар 1 шт., шафа купе 1шт., верстат деревообробний 1 шт., човен 1 шт., магнітола 1 шт.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 13.07.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання придбала житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Слобода Дашківська, вулиця 8-го Березня, будинок під номером 56 та знаходиться на належній на праві власності продавцю земельній ділянці, площею 0,1558 гектарів, кадастровий номер :03:002:0163 (а.с.54-55).

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 13.07.2013 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1558 гектарів, кадастровий номер :03:002:0163, розташовану за адресою: Вінницька область, Вінницький район, село Слобода Дашковецька, вулиця 8- го Березня, 56 (а.с.70-71).

За договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 13.07.2013року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованою в реєстрі за №1672, ОСОБА_1 підтвердив факт повного розрахунку за продані ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку. Претензій матеріального, фінансового та морального характеру до ОСОБА_2 не має та в майбутньому не матиме (а.с.65).

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 12.12.2013 року, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0002119 за фактом шахрайських дій відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_3 дала наступні показання, 13.07.2013 року нею було придбано будинок у ОСОБА_1, який розміщений в с. Слобода Дашківецька Вінницького району по вул. 8-го Березня, 56. Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано на її доньку ОСОБА_2 ОСОБА_3 було сплачено повну суму вартості рухомого та нерухомого майна, про що ОСОБА_1 написав заяву, що претензій матеріального, фінансового та морального характеру до ОСОБА_3 не має та в майбутньому не матиме. Ніяких усних домовленостей з приводу рухомого майна, яке знаходиться в будинку чи на земельній ділянці біля будинку не було, тому повертати будь яке майно не буде.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що деякий час допомагала по домогосподарству ОСОБА_1, зазначене в позовній заяві рухоме майно бачила в приміщенні будинку та на території земельної ділянки. Під час укладання договору купівлі продажу не була присутня, тому нічого повідомити не може.

Дані показання свідка, суд не бере до уваги, оскільки ними підтверджено лише наявність рухомого майна в ОСОБА_1, однак відповідачами даний факт визнається.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (п.п. 1,2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом ( ст. 328 ЦК України).

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ст. 658 ЦК України).

Статтею 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Частиною 2 статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону, або не встановлено рішенням суду.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи зміст договору купівлі продажу житлового будинку та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_1 про підтвердження факту повного розрахунку з ним та відсутності претензій матеріального, фінансового та морального характеру до ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що позивач в судовому засіданні не довів своє право власності на спірне майно, яке знаходиться у володінні відповідача.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 317, 319, 321, 328, 386, 388, 638, 655 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Справа №127/27414/15-ц

Провадження № 2/127/91/16

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

31.03.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: