Справа № 699/562/15-ц
Номер провадження 2/699/11/16
УХВАЛА

23.03.2016 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь - Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кіхтенко Н.І.,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2 по основному та відповідача по зустрічному позовах, за участю представника по обох позовах, адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 по основному та позивача по зустрічному позовах, за участю представника, адвоката ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 по обох позовах,

представника служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА по основному і по зустрічному позовах - ОСОБА_7,

представника органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради по основному і по зустрічному позовах - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю 3-х осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради, про визначення місця проживання дітей та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9, за участю 3-х осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Корсунь - Шевченківської РДА, органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради, органу опіки і піклування при виконкомі Черкаської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд

ВСТАНОВИВ:

19.06.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом, який перед початком розгляду справи по суті позивач уточнив, та остаточно позивач просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання його з відповідачкою сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позивачем, батьком ОСОБА_2.

Свій позов позивач мотивує тим, що 06.09.1997 він одружився з відповідачкою, у шлюбі з якою народилося 2 дітей, а 12.12.2014 шлюб між сторонами було розірвано.

А оскільки відповідач має психічну хворобу, про що позивач надає довідку МСЕК, то вважає, що постійне проживання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю негативно впливає на його виховання та психічне здоров'я, а тому і предявлено до суду даний позов.

27.08.2015, до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_4 предявила зустрічний позов, який був уточнений, до ОСОБА_2, який судом прийнятий в частині позовних вимог про визначення місця проживання малолітнього сина з матірю та у якому ОСОБА_4 остаточно просить суд ухвалити рішення та визначити місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_11 разом з нею, мотивуючи тим, що вона вилікувалася, є психічно здоровою, син проживає з нею у м. Черкаси, жодних проблем у неї з сином у його вихованні, спілкуванні, не виникає.

В судовому засіданні, після розгляду справи по суті, адвокат ОСОБА_2- ОСОБА_3, заявив клопотання, підтримане ОСОБА_2, про призначення у справі амбулаторної, а при необхідності, якщо так вирішать експерти, то стаціонарної судово - психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_4, висновок якої дасть можливість визначити, чи може ОСОБА_4 виховувати сина; проведення експертизи просить доручити експертам ЧОПЛ №1, витребувавши з даної установи всю медичну документацію по лікуванню ОСОБА_4 у даному медичному закладі.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 лікувалася стаціонарно у ЧОПЛ №1 з приводу психічного захворювання, а будучи хворою вела себе неадекватно, на даний час відсутні дані про її психічний стан, а тому і заявлено дане клопотання.

ОСОБА_4 суду пояснила, що вона вилікувалася , але 2 група інвалідності, яку вона мала до 01.11.2015, знята, вона працює, про що надає виключно позитивну характеристику, надану адміністрацією аптеки «Лука-Крим», що у м.Черкаси, виховує сина, з яким не має жодних проблем? про що надає виключно позитивну характеристику, надану адміністрацію школи №13 м. Черкаси, у якій син навчається з вересня 2015 року, одержану нею 22.03.2016.

Також ОСОБА_4 суду пояснила, що вона була примусово, без її згоди, по волі ОСОБА_2, поміщена на стаціонарне лікування до ЧОПЛ №1 два роки тому.

Крім того, вона не надає згоди, як на витребування судом медичних документів з ЧОПЛ №1 так і на проходження нею вказаної експертизи як амбулаторно так і стаціонарно.

Адвокат ОСОБА_5 підтримала думку ОСОБА_4, а також суду пояснила, що суду жодного доказу про негативиний психічний стан здоров"я відповідачки суду не надано, крім довідки,що раніше мала групу інвалідності загального захворювання, але сьогодні такої немає. Крім того, відповідно до ст.6 Закону України «Про психіатричну допомогу» така експертиза може бути проведена лише по згоді ОСОБА_4, а відповідно до ст.11 вказаного закону, спочатку повинен бути огляд, на що ОСОБА_4 також згоду не надає, як не надає і на витребування з ЧОПЛ №1 медичних документів відносно стані її здоров"я.

Крім того, адвокат вважає, що судом вирішується спір про визначення місця проживання дитини, а тому така експертиза не підпадає під вимоги ст.145 ЦПК України, як обовязкова, бо це не той предмет спору, бо спір зовсім іншого характеру, і взагалі у даній ситуації та при встановлених обставинах така не може бути судом призначена згідно вимог законодавства, бо буде порушенно права ОСОБА_4

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 такої ж думки.

Представник служби у справах дітей при Корсунь-Шевченківській РДА ОСОБА_7 залишила розгляд даного клопотання на розсуд суду.

Представник органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради ОСОБА_8 суду пояснила, що вона неодноразово спілкувалася із ОСОБА_4В.і будь-яких відхилень у її психічній поведінці не бачила і на даний час не бачить, нарікань із школи, де навчався ОСОБА_10 не було. ОСОБА_4 пролікувалася і на даний час є працездатна, працює, має позитивні дані, а тому представник органу опіки і піклування вважає, що у суду немає законних підстав для призначення вказаної експертизи.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, вважає, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити на підставі наступного.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що дійсно ОСОБА_4 один раз лікувалася у ЧОПЛ №1, але, як пояснила ОСОБА_4 у суді, то на даний час вона не має групи інвалідності? працює фармацептом.

Згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України суд зобовязаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обовязків.

Відповідно до ч.3 ст.143 ЦПК України експертизи у цивільних справах призначаються для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, при цьому суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до загальної ст.145 ЦПК України призначення експертизи є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (п.2 ч.1 ст.145).

Відповідно до ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» спочатку проводиться психіатричний огляд особи з метою зясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу, але по її усвідомленій згоді.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлена конфіденційність на відомості про стан здоровя особи та надання психіатричної допомоги.

Але допускається передача відомостей про стан психічного здоров'я особи та надання їй психіатричної допомоги без згоди особи або без згоди її законного представника лише у двох випадках, а саме:

1) для організації надання особі, яка страждає на тяжкий психічний розлад, психіатричної допомоги;

2) для провадження досудового розслідування або судового розгляду за письмовим запитом слідчого, прокурора та суду, який внесений до вказаного закону у зв"язку з прийняттям нового КПК України 2012 року і стосується проваджень у кримінальних справах.

А у даному випадку суд розглядає цивільну справу, а не кримінальну, і предметом спору є визначення місця проживання дитини, а не визначення психічного стану сторони, тому суд вважає, що вказана стаття не надає суду такого права саме у даній ситуації витребовувати документи та призначати експертизу.

Крім того, відповідно до ст.ст.3, 23 Конституції України кожна людина має право на вільний і всебічний розвиток своєї особистості, на захист державою і держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Так відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності і ніхто не може бути підданий поводженню, що принижує його гідність.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997.

Законом України від 22.02.2000 № 1489-III "Про психіатричну допомогу" (зі змінами від 09.12.2003, 17.05.2007) встановлено презумпцію психічного здоров'я:кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки його наявність не буде встановлено на підставах та в порядку, передбаченому цим та іншими законами України. Відповідно до роз'яснень Інституту соціальної та судової психіатрії, а також роз'яснень, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998), єдиною підставою призначення судово-психіатричної експертизи є особливості поведінки особи (включаючи спроби самогубства), а саме невмотивована, неадекватна чи неконтрольована поведінка особи в життєвій ситуації. Тобто, це наявність грубих психопатичних і психічних розладів, маячних ідей ревнощів, впливу, переслідування, отруєння, настирливих спроб вчинити самогубство, агресивних дій, що спрямовані на конкретних осіб із близького оточення, в т. ч. одного з подружжя, дітей, онуків та інших членів родини. Суд, лише за наявності достатніх даних про психічний розлад здоровя фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Матеріали справи мають містити належні та допустимі докази відносно згаданих вище осіб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу», судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Таким нормативно-правовим актом є Порядок проведення судово-психіатричної експертизи, затверджений наказом Міністерства охорони здоровя України №397 від 08.10.2001, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.03.2002 за № 219/6507. Тому вирішення цього питання в інший спосіб є неприпустимим.

Постановлення ухвал про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу допускається лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав.

У своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України», яке? як і Конвенція про захист прав людини є джерелом права і є обовязковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції про захист прав людини та ст.17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Європейський Суд вказав, що як зберігання державними органами інформації про особисте життя людини, до якої належить і інформація про психіатричний стан особи, так і її використання, є порушенням права на повагу до особистого життя, гарантованого п.1 ст. 8 Конвенції, відповідно до ст.32 Конституції та статей 23 та 31 Закону України "Про інформацію".

А також у даному рішенні Суд вказав, що 30.10.1997 Конституційний суд України надав своє офіційне тлумачення ст.23 Закону України «Про інформацію». Суд зазначив, що це положення треба розуміти як таке, що забороняє не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту, прав та свобод людини. Суд також уточнив, що до конфіденційної інформації, зокрема, належать свідчення про особу (освіта, сімейний стан, релігійність, стан здоровя, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані). Суд також зауважив, що національним законодавством не повністю визначено режим збирання, зберігання, використання та поширення інформації, зокрема щодо психічного стану людини, її примусового огляду та лікування. Суд зазначив, що не створено процедуру захисту прав особи від протизаконного втручання в її особисте життя психіатричних служб. 13.01.2011 до Закону України «Про інформацію» було внесено зміни, і у цій редакції питання, які до цього охоплювалися статтею 23 Закону, тепер регулювалися його статтею 11 (п.69).

Згідно наказу Міністерства охорони здоровя України від 08.10.2001 № 397, яким затверджено «Порядок проведення судово-психіатричної експертизи» об'єктами експертизи є в т.ч.: позивачі, відповідачі та інші особи, стосовно яких вирішується питання про їхню дієздатність; позивачі, стосовно яких вирішується питання про їх психічний стан у певні проміжки часу, про обґрунтованість установленого раніше психіатричного діагнозу та прийнятих щодо них медичних заходів; матеріали кримінальної або цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза ( п.8 ).

Стаціонарна експертиза, в т.ч. відповідача у цивільній справі призначається судом тільки за згодою особи (п.25).

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, бо цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Єдиним документом, який позивач надав довідку є довідка про те, що відповідач з 23.10.2014 по 01.11.2015 мала 2 групу інвалідності загального захворювання. Інших доказів, які б свідчили саме про нездоровий психічний стан відповідачки, суду не надано.

На даний час відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_4 має якесь психічне захворювання, а натомість суду надано документи, що вона на даний час є працездатною і працює та має позитивну характеристику з місця роботи, має позитивну характеристику з школи; представник органу опіки і піклування вважає, що у суду немає жодних підстав для задоволення заявленого клопотання.

Таким чином, суд вважає, що при вирішенні даного спорута при відсутності будь-яких доказів про негативний психічний стан здоровя ОСОБА_4, в т.ч. про наявність грубих психопатичних і психічних розладів, маячних ідей, ревнощів, впливу, переслідування, отруєння, настирливих спроб вчинити самогубство, агресивних дій, що спрямовані на конкретних осіб із близького оточення, в т. ч. одного з подружжя, дітей, онуків та інших членів родини; сама поведінка ОСОБА_4 у судових засіданнях, що відбуваються з жовтня 2015 року по даний час, також не дають суду підстав мати сумнів у психічному здоров"ї; надані суду характеристики, які надаються з 19.06.2015 по даний час, свідчать про її належну поведінку як у побуті, так і на роботі,а також по місцю проживання, та у відношенні до сина; а тому витребування судом медичних документів з ЧОПЛ №1 щодо психічного стану її здоровя, на що ОСОБА_4 категорично заперечує, як заперечує і проти огляду, призначення амбулаторної, стаціонарної судово-психіатричної експертизи, бо так було у клопотанні; саме клопотання про призначення психіатричної експертизи не підпадає під вимоги п.2 ч.1 ст. 145 ЦПК України з урахуванням розгляду судом спору, а задоволення клопотання про витребування документів, що є похідним для призначення експертизи, буде суперечити ст.ст. 3, 23, 28, 31, 32 Конституції України, вимогам Конвенції про захист прав людини та рішенням Європейського суду з прав людини, тому суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.

Керуючись ст.ст.143, 144, п.2 ч.1 ст.145, ст.146, ч.3 ст.209, ч.1 с т.218 ЦПК України; Законом України «Про психіатричну допомогу»; Законом України «Про судову експертизу»; ст.ст. 3, 23, 28, 31, 32 Конституції України; рішенням Європейського Суду з прав людини «Пантелеєнко проти України»; ст.13 Конвенції про захист прав людини, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_9 у задоволенні клопотання про витребування документів та призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4, за участю 3-х осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Корсунь-Шевченківської РДА, органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради про визначення місця проживання дітей та зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_9, за участю 3-х осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служби у справах дітей Корсунь - Шевченківської РДА, органу опіки і піклування при виконкомі Корсунь-Шевченківської міської ради, органу опіки і піклування при виконкомі Черкаської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Продовжити розгляд справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено на 25.03.2016.

Суддя Кіхтенко Н. І.