Справа №2-41/11 19.09.2016 19.09.2016 19.09.2016
Провадження №22-ц/784/2009/16
Справа № 2-41/11
Провадження №22-ц/784/2009/16 Суддя по 1 інстанції Старчеус О.П.
Категорія 19 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лептугою С.С.,

за участю:

- представника позивача - ОСОБА_2,

- представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2011 року ухвалене за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг,

встановила:

25 листопада 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» (далі - Товариство) звернулося з вищезазначеним позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, який обґрунтовувало наступним.

26 березня 2009 року між товариством та ОСОБА_5 укладено договір про фінансовий лізинг, за умовами якого останній отримав у користування об'єкт лізингу - транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen моделі Passat 1.8, 2008 року випуску та зобов'язався протягом 60 місяців сплатити вартість об'єкту лізингу 23 055 дол. США, авансовий платіж 6 916, 50 дол. США, обсяг фінансування 16 139, 50 дол. США. Щомісячний платіж складав 461, 05 дол. США, адміністративний - 345,83 дол. США.

В цей же день, 26 березня 2009 року, за умовами цього ж договору укладено тристоронній договір поруки між Товариством, лізингоодержувачем та поручителем ОСОБА_3 За цим договором ОСОБА_3 зобов'язалася нести солідарну відповідальність перед товариством разом з позичальником за його зобов'язанням.

З жовтня 2009 року лізингоодержувач не виконував своїх зобов'язань за договором щодо сплати щомісячних лізингових платежів.

У зв'язку з тим, 04 лютого 2010 року позивач відмовився від договору, встановив строки для сплати заборгованості та повернення об'єкту лізингу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору лізингу, уточнюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів станом на 24 вересня 2010 року кошти в сумі 71 832 грн. 88 коп., із яких:

- 28 480 грн. 17 коп. - основна сума заборгованості за щомісячними лізинговими платежами з жовтня 2009 року по квітень 2010 року, та витратам, пов'язаним із технічним обслуговуванням об'єкту лізингу;

-2-

- 39 049 грн. 95 коп. - збитки, понесені за послуги колекторської компанії;

- 1 739 грн. 88 коп. - пеня в розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми;

- 410 грн. 35 коп. збитки від інфляції;

- 521 грн. 96 коп. три проценти річних за затримку виконання грошового зобов'язання;

- 1 630 грн. 57 коп. - проценти за користування чужими грошовими коштами та судові витрати.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2011 року позовні вимоги товариства задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з відповідачів в рахунок відшкодування заборгованості та збитків за договором про фінансовий лізинг 68 437 грн. 40 коп., з яких: основна сума заборгованості - 28 480 грн. 17 коп., збитки - 35 654 грн. 47 коп., пеня - 1 739 грн. 88 коп., інфляційні витрати - 410 грн. 35 коп., три проценти річних - 521 грн. 96 коп., проценти за користування чужими коштами - 1 630 грн. 57 коп., та судові витрати в сумі 6 838 грн. 59 коп., з яких судовий збір - 718 грн. 33 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 120 грн., та витрати на правову допомогу 6 000 грн. 26 коп., а всього 75 275 грн. 99 коп.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 27 липня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на припинення поруки ОСОБА_3 з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України та порушення судом норм процесуального права щодо неналежного повідомлення останньої про розгляд справи, просив рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог товариства в частині стягнення в солідарному порядку з поручителя заборгованості та збитків відмовити.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 березня 2009 року між Товариством та ОСОБА_5 укладено договір про фінансовий лізинг. За умовами цього договору лізингоодержувач отримує у користування об'єкт лізингу - транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen моделі Passat 1.8, 2008 року випуску та зобов'язався щомісячно, не пізніше 10 календарного дня з дати виставлення рахунку, протягом 60 місяців, сплатити вартість об'єкту лізигну 23 055 дол. США, авансовий платіж 6 916, 50 дол. США, обсяг фінансування 16 139, 50 дол. США, згідно графіка погашення, який є невід'ємною частиною договору лізингу (а.с. 18-35). При цьому, щомісячний платіж складав 461, 05 дол. США, адміністративний - 345,83 дол. США.

Того ж дня, на забезпечення виконання зобов'язань за договором лізингу, Товариство уклало з лізингоодержувачем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 тристоронній договір поруки, за яким ОСОБА_3 виступила поручителем і зобов'язалася нести солідарно з ОСОБА_5 відповідальність за виконання останнім зобов'язань за договором лізингу.

-3-

Взяті на себе обов'язки Товариство виконало у повному обсязі, надавши ОСОБА_5 у користування вищевказаний транспортний засіб.

В той же час, внаслідок невиконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань, станом на 24 вересня 2010 року у нього виникла заборгованість у розмірі 71 832 грн. 88 коп., із яких: 28 480, 17 грн. - основна сума заборгованості за щомісячними лізинговими платежами з жовтня 2009 року по квітень 2010 року, та витратам, пов'язаним із технічним обслуговуванням об'єкту лізингу; 39 049, 95 грн. - збитки, понесені за послуги колекторської компанії; 1 739, 88 грн. - пеня в розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми; 410, 35 грн. - компенсація інфляційних витрат; 521, 96 грн. - три проценти річних, 1 630, 57 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Вказані обставини сторони не оспорювали.

Суд першої інстанції установивши такі факти, вірно визначився із характером спірних правовідносин, однак не врахував положень ст. 559 ЦК України.

Частково задовольняючи позов пред'явлений до лізингоодержувача ОСОБА_5 і поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що сторони по справі перебували у договірних правовідносинах, підставами виникнення яких є договір лізингу та договір поруки, та помилково вважав невиконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань достатньою підставою для стягнення заборгованості з поручителя солідарно з ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення тим зобов'язання.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У договорі лізингу, укладеному між Товариством та ОСОБА_5 строк виконання основного зобов'язання визначений пунктом 12.2 та у Додатку № 1 (а.с.26), якими встановлено, що строк лізингу триває 60 місяців та кінцевим терміном внесення лізингових платежів є 15 березня 2014 року (а.с. 30-35).

З договору поруки, укладеному між Товариством та відповідачем ОСОБА_3, вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 12) про його дію до повного виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань перед товариством за договором лізингу, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України.

Тому, в цьому разі, підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2009 року лізингоодержувач ОСОБА_5 не виконував своїх зобов'язань за договором по сплаті щомісячних лізингових платежів.

У зв'язку з тим, 04 лютого 2010 року позивач надіслав на адресу лізингоодержувача та поручителя повідомлення про відмову від договору та вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу (а.с.48-49, 93-94, 140-141).

-4-

За змістом цієї вимоги позивач, на підставі п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 8.3.2 договору лізингу, відмовився від договору та встановив строки виконання основного зобов'язання сплати всієї суми заборгованості, зокрема для поручителя протягом 3 днів з моменту надіслання вимоги та повернення об'єкту лізингу у строк до 14 лютого 2010 року.

Отже, позивач відповідно до положень договору лізингу та з дотриманням передбаченої п. п. 20.1, 20.5 цього договору процедури розірвав договір та змінив строк виконання основного зобов'язання боржником, надіславши йому та поручителю 04 лютого 2010 року вимогу про погашення заборгованості за договором протягом 3 днів з моменту надіслання вимоги (поручителю), протягом 3 днів з дня отримання вимоги (лізингоодержувачу) та повернення об'єкту лізингу у строк до 14 лютого 2010 року. Вказану вимогу лізингоодержувач отримав 29 березня 2010 року (а.с.139).

За таких обставин, у позивача як кредитора виникло право пред'явити вимогу до поручителя ОСОБА_3 про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо виконання умов договору лізингу, починаючи з 14 лютого 2010 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 14 серпня 2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «Порше Лізинг України» пред'явила позов до поручителя ОСОБА_3 спільно з лізингоодержувачем лише 25 листопада 2010 року, тобто з пропуском визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України строку.

Оскільки вимоги були заявлені до поручителя ОСОБА_3 більше ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, у силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилась, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора про стягнення з неї заборгованості за основним договором.

Між тим, посилання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права щодо неналежного повідомлення ОСОБА_3 про розгляд справи, є безпідставним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що справа призначалась до судового розгляду на 19 січня та 14 лютого 2010 року (а.с.83, 126). На обидва судових засідання відповідач ОСОБА_3 була повідомлена належним чином за місцем її реєстрації (рекомендованим повідомленням) (а.с. 86, 92), проте в судові засідання не з'явилась. Тому суд першої інстанції відповідно до положень передбачених ст. 224 ЦПК України вірно ухвалив заочне рішення.

За таких обставин, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване рішення слід скасувати в частині вирішення вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства пред'явлених до ОСОБА_3

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 790 горн. 16 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення суду в частині вирішення позову пред'явленого до ОСОБА_5 не переглядалося, виходячи із меж апеляційної скарги.

Керуючись статтями 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

-5-

Заочне рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2011 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором про фінансовий лізинг від 26 березня 2009 року та договором поруки і судових витрат скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» до ОСОБА_3.

Рішення суду в частині вирішення позову пред'явленого до ОСОБА_5 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг України» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 790 грн. 16 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова