Дата документу 12.02.2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Зимогляд В.В.

при секретарі Галикіної Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення виконуючого обовязки начальника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати рішення виконуючого обовязки начальника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 від 17.12.2015 року № 16086 неправомірними, та зобовязати виконуючого начальника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 зняти арешт з житлового будинку № 169 по вул. Першотравнева в м. Мелітополі, Запорізької області, накладений постановою державного виконавця мелітопольської державної виконавчої служби ОСОБА_3 від 13.07.2006 року.

Представник заявника - ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Державний виконавець ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.06.2014 року, сформованого на заяву ОСОБА_1, про наявність обтяження на житловий будинок № 169 по вул.. Першотравнева в м. Мелітополі, ОСОБА_1 дізнався ще у 2014 році. Крім того 20.08.2015 року за вих.. 11704/22 відділом державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, надавалась письмова відповідь на заяву про неможливість задоволення заяви про зняття арешту з майна. Скарги ОСОБА_1 до відділу не подавались, тобто скаржником пропущено строк встановлений законом для оскарження. (Копії вищезазначених документів (доказів) додано скаржником до скарги). Питання щодо поновлення строків подачі скарги ОСОБА_1 не порушувалось.

Відповідно до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Вимоги до скарги встановлені ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», але скарга що подана до суду ОСОБА_1 не відповідає вимогам вказаної статті. В даному випадку Закон України «Про виконавче провадження» є актом матеріального права, що містить процесуальні норми, та є спеціальними джерелом цивільного процесуального права, які регулюють особливості судового захисту при оскарженні дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, скарга що подається до суду відповідно до ст..ст. 383-385 ЦПК України також повинна відповідати вимогам встановленим до ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження». Саме про це йдеться мова і у п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно даних ЄДРВП ВП № 3311329 виконавче провадження було завершено 24.07.2009 року відповідно до п. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній на той час редакції. Виконавчі дії та процесуальні документи щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 в ЄДРВП не зареєстровані.

Відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, від 25.12.2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, після закінчення строку виконавчі провадження підлягають знищенню, отже перевірити вищезазначене виконавче провадження, повну сплату аліментів відділ не має можливості. Крім того через відсутність виконавчого провадження в наявності у начальника відділу в даному випадку у в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 не має можливості перевірити наявність порушень порядку накладення арешту.

Інших випадків зняття арешту з майна, начальником відділу, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено.

Крім того, відповідно п. 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами. В даному випадку в. о. начальника відділу ОСОБА_2 жодних рішень по виконавчому провадженню, як зазначено в скарзі ОСОБА_1, не приймала, оскільки виконавче провадження не перебуває на виконанні та крім того відсутнє в наявності, через знищення у зв'язку із закінченням терміну зберігання, в звязку з чим ОСОБА_1 надавались відповіді на його звернення /а.с. 6-10/.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що скарга подана з порушенням строків встановлених ст.. 385 ЦПК України, та не відповідає вимогам ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», крім того скаржником ОСОБА_1 необгрунтовано, яку саме норму закону порушила в.о. начальника ОСОБА_2

Керуючись ст. 385-387 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення виконуючого обовязки начальника відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2В відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області, через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

СУДДЯ В.В.ЗИМОГЛЯД.