Справа № 159/97/16-ц
Провадження № 2/159/237/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі : головуючого-судді Бондара В.М.

з участю: секретаря Рижко О.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 29.01.2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 486/к за яким вона отримала кредит у сумі 42 000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк взяті на себе зобовязання виконав, але позичальник ОСОБА_1 свої зобов'язання по договору належним чином не виконала та станом на 17.11.2015 року має заборгованість перед Банком, яка в загальній сумі становить 165 460.83 (долар США). Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 84 426.54 (долар США), яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2012 р. Отже заборгованість до стягнення становить 85 096,78 (долар США). А тому просить стягнути з відповідача в свою користь суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідачі не подали.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підставний та підлягає до задоволення, а щодо ОСОБА_2 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 29.01.2008 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 486/к за яким вона отримала кредит у сумі 42 000.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В цей же день між Банком та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договори поруки № 486/к-1 та № 486/к-2 відповідно, за якими останні поручалися за виконання ОСОБА_1 своїх обовязків за кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 2 ст. 509 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення зобовязань.

Тобто, між Банком та відповідачами виникли договірні правовідносини зобовязального характеру.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України установлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1, порушуючи умови договору, свої зобов'язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 17.11.2015 року у позичальника перед позивачем утворилась заборгованість на загальну суму 165 460.83 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом 29 997.30 доларів США, заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом 63 344.14 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобовязання 72 119.39 доларів США, 10.78 доларів США штраф (фіксована частина) та 4 051 доларів США штраф (процентна складова). Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 84 426.54 доларів США, яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2012 року, та різниця складає 85 096.78 доларів США, що за курсом 23.20 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.11.2015 року складає 1 974 245.30 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми позики, є право позикодавця вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому.

Згідно положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, що обчислюються у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Як слідує із заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2012 року у справі № 2/0417/6439/2012 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке набрало чинності 11.09.2012 року, було стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 в користь Банку заборгованість за кредитним договором № 486/к від 29.01.2008 року у сумі 664 821.33 гривень, що еквівалентно на 13.08.2012 року 84 426.54 доларів США. У задоволенні позову щодо ОСОБА_2 відмовлено, виходячи з того, що він не може нести солідарної відповідальності з іншими відповідачами. Зазначене рішення суду не оскаржувалось, не змінювалось і не скасовувалось. Самостійно до ОСОБА_2 позов не заявлявся.

Твердження позивача у своїх позовній заяві про те, що рішенням Індустріального районного суду стягнуто заборгованість солідарно і з ОСОБА_2 не відповідають дійсності і є надуманими.

Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому суд приходить до переконання, що існуюче судове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська щодо ОСОБА_2 унеможливлює стягнення з нього зазначеної у цьому позові заборгованості, тому у задоволенні позову щодо нього слід відмовити.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 1 974 245.30 гривень.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, С У Д, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 974 245 (один мільйон девятсот сімдесят чотири тисячі двісті сорок пять) гривень 30 копійок заборгованості за кредитним договором та 29 613 (двадцять девять тисяч шістсот тринадцять) гривень 68 копійок понесених судових витрат.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі скарги про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_4