Номер провадження: 22-ц/785/1335/16
Головуючий у першій інстанції Турецький О. С.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним, поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2014 року,

встановила:

У березні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому з врахування уточнень, які надійшли у липні 2014 р., остаточно просив: 1) визнати удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1; 2) поділити в рівних долях майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: - квартиру АДРЕСА_1; - садовий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_2»; - автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1; - автомобіль «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2; 3) визнати отримані відповідачкою кошти у сумі - 21 600 доларів об'єктом спільної сумісної власності подружжя, стягнути з відповідачки на його користь - 10 800 доларів США.

ОСОБА_4 в позові посилався на те, що з 03.03.2005 р. по 18.08.2010 р. він знаходився з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за спільні кошти було придбане вищевказане майно. При цьому квартира АДРЕСА_1 (далі - Квартира) була оформлена на ОСОБА_5 за договором дарування, в той час як фактично за квартиру були сплачені кошти у розмірі - 85 000 доларів США. Після розірвання шлюбу і до 18.07.2014 р. відповідачка квартиру здавала в оренду, за що отримала гроші у сумі - 21 600 доларів США. Половина цієї суми, тобто - 10 800 доларів США, належить йому.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі за вказаних у ньому підстав.

Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Причини неявки не повідомила. Заяв та клопотань не надала.

13.08.2014 р. Приморським районним судом м. Одеси було постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2014 р. позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано удаваним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: - ? частину автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1; - ? ч. автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2; - ? ч. квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на: - ? частину автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1; - ? ч. автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2; - ? ч. квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти у сумі - 141 595,00 грн.

Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на: - автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1; - автомобіль «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2; - квартиру АДРЕСА_1.

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя садового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_2» та його поділ в рівних частках.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.06.2015 р., заяву ОСОБА_5 від 17.01.2015 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення, залишено без задоволення.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про повну відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представники апелянта, в судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Його представник у судовому засідання вважав необхідним скаргу відхилити, заочне рішення залишити без змін. Посилався на те, що суд поділив спільне сумісне майно подружжя без порушень діючого законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи заочне рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що квартира та два автомобілі є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Договір оренди квартири було укладено в інтересах сім'ї, а тому отримані за цим договором гроші також є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Відсутні докази придбання подружжям садового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_2» та його поділ в рівних частках (а. с. 53 - 56).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіля «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1, визнання за колишнім подружжям права власності на нього в ідеальних частках у розмірі - ? ч. за кожним. Суд також обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог ОСОБА_4 про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя садового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_2» та його поділ в рівних частках. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213, 214 ЦПК України.

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.08.2010 р. шлюб між сторонами, зареєстрований 05.03.2005 у Першому відділі РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 94, розірвано (а. с. 12).

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію технічного засобу НОМЕР_3 21.09.2007 р., тобто під час перебування у шлюбі, за ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль «Мерседес-Бенц Віто», 1998 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а. с. 11).

Згідно Свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_4 від 07.09.2011 р. відповідачка змінила прізвище з - «ОСОБА_5» на - «ОСОБА_5» (а. с. 156).

Матеріали справи не містять доказів придбання подружжям садового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_2».

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

За правилами, передбаченими ст. ст. 60, 70, 71 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжям (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Вимоги про поділ автомобіля в натурі, із встановленням його реальної вартості позивачем не було заявлено. Попередньої сплати позивачем грошової компенсації за ? ч. автомобіля іншому співвласнику не відбулося.

Однак, не можна погодитися з висновками суду першої інстанції в частині: 1) визнання удаваним укладеного 30.10.2006 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 договору дарування квартири АДРЕСА_1; 2) визнання об'єктами спільної сумісної власності подружжя автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, та квартири АДРЕСА_1, їх поділ; 2) припинення право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на автомобіль «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, та квартиру АДРЕСА_1; 3) стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів у сумі - 141 595,00 грн.. Вищевказаних висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищезазначених вимог законодавства України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України.

Встановлено, що за договором від 30.10.2006 р. ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_5 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 (а.с.216). Відносно вказаної квартири було отримано відповідний Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 6).

Відповідно до договору дарування від 01.03.2010 р. (а. с. 101) ОСОБА_5 подарувала спірну квартиру ОСОБА_9.

Доказів придбання автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, ні до шлюбу, ні у шлюбі, ні після його розірвання матеріали справи взагалі не містять.

Наданий позивачем суду першої інстанції договір оренди від 01.07.2010 р. не містить підпису орендаря (а. с. 33).

Згідно з положеннями, які містяться у п. п. 22, 23, 24, постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК, ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Щодо вимог ОСОБА_4 про визнання удаваним укладеного 30.10.2006 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 договору дарування квартири АДРЕСА_1, визнання вказаної квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та її поділ колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_8 як сторона оспореного позивачем правочину (ст. ст. 203, 215, 235 ЦК України) не була вказана відповідачем у позові (ст. ст. 11, 27, 31, 33 ЦПК України), участі у розгляді справи в якості відповідача не приймала. Тому, задовольнивши позовної вимоги про визнання спірного договору дарування удаваним, суд першої інстанції порушив права останньої. З цих підстав у задоволенні вказаних вимог необхідно відмовити.

Вимоги про визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та її поділ є похідними від визнання удаваним договору дарування. Тому у задоволенні цих вимог також необхідно відмовити. Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до наданого представниками відповідачки договору дарування від 01.03.2010 р. (а. с. 101) ОСОБА_5 подарувала спірну квартиру ОСОБА_9. Тобто, як на час розірвання шлюбу між сторонами у серпні 2010 р., так і на час подання ОСОБА_4 позову в березні 2014 р. вказана спірна квартира не була об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки, договір оренди від 01.07.2010 р. не містить підпису орендаря (а. с. 33), то не можна стверджувати, що цей договір був укладений сторонами (ст. ст. 638 - 640, 811 ЦК України). Крім того, позивачем не надано жодних доказів щодо отримання відповідачкою будь-яких грошей за договором оренди житла. Вказане є підставою для відмови у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі - 141 595 грн. 14 коп..

Таким чином, доводи апелянта про ухвалення заочного рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, які полягають у невідповідності дійсним обставинам висновків суду про надання квартири в оренду, не залучення до участі у справі ОСОБА_9, що ОСОБА_6 не була опитана у судовому засіданні є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності не відповідають вимогам ст. 72 СК України, а тому є неспроможними.

Оскільки, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи в частині визнання договору дарування спірної квартири удаваним, визнання об'єктами спільної сумісної власності подружжя спірної квартири та автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, (далі - Автомобіль), визнання за позивачем та відповідачкою права власності за кожним на ? частину спірної квартири та автомобіля, припинення спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру та автомобіль, стягнення з відповідачки на користь позивача грошових коштів у сумі - 141 595 грн. 14 коп., колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні зазначених вище позовних вимог ОСОБА_4.

Заочне рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_4 про визнання об'єктом спільної сумісної власності подружжя садового будинку, розташованого за адресою - АДРЕСА_2» та його поділ в рівних частках необхідно залишити без змін

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2014 року в частині визнання договору дарування від 30 жовтня 2006 року удаваним, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності за кожним на ? частину квартири № АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності за кожним на ? частину автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, припинення спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру № АДРЕСА_1 та автомобіль «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів у сумі - 141 595 грн. 14 коп. - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування від 30 жовтня 2006 року удаваним, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності за кожним на ? частину квартири № АДРЕСА_1, визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності за кожним на ? частину автомобіля «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, припинення спільної сумісної власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на квартиру № АДРЕСА_1 та автомобіль «Мерседес-Бенц 100D», 1992 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_2, стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 коштів у сумі - 141 595 грн. 14 коп. - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш