ЄУН № 389/955/16-ц
Провадження № 2/389/478/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року Знамянський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого- судді Берднікової Г.В.

при секретарі Солонько К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Знамянської районної державної адміністрації Кіровоградської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Держгеокадастру у Знамянському районі Кіровоградської області, Дмитрівська сільська рада Знамянського району Кіровоградської області та товариство з додатковою відповідальністю «Колос» про визнання права на земельну частку (пай),-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначив, що був прийнятий в члени АТ «Колос» 24.05.1994 року і 22.05.1997 року був звільнений у звязку з призовом на військову службу. Розпорядженням Голови Знамянської РДА № 239-р від 27.06.2002 року йому було передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,73 гектара з кадастровим номером :02:000:0780 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому, сертифікатом на земельну частку (пай) по колишньому АТ «Колос» серії КР № 0078830 зареєстрованого за № 3247 від 11.10.1996 року, розмір належної йому земельної частки становив 3,85 умовних кадастрових гектара. У вересні 2015 року при зверненні до голови Знамянської РДА з метою зясування питання зменшення розміру виділеної земельної ділянки у порівнянні з розміром, визначеним у сертифікаті, дізнався, що до складу земельної частки, на яку мав право, входили як рілля, так і пасовища. При цьому, розпайовано було лише ріллю. Враховуючи те, що відповідний сертифікат ним передано до АТ «Колос» при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку (ріллю), з метою підтвердження свого права на земельну частку (пай) під пасовищами, просив визнати за ним право земельну частку (пай) під пасовищами в межах Дмитрівської сільської ради із земель колективної власності колишнього АТ «Колос» розміром 1,16 умовних кадастрових гектара вартістю 1555 грн. станом на 1995 рік. Розмір та вартість земельної частки визначено, виходячи з вартості земельної частки, яка за сертифікатом загалом склала 13 336 грн. за вирахуванням вартості земельної ділянки переданої в приватну власність (рілля) в сумі 11 781 грн. та шляхом поділу цієї суми на середню грошову оцінку 1 гектара пасовищ по АТ «Колос» станом на 1995 р., яка становила 1344,75 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача позов не визнала, вказала, що Знамянська РДА є неналежним відповідачем у даному спорі, оскільки спірна земельна ділянка належить до земель колективної власності.

Представник третьої особи Дмитрівської сільської ради позов не визнав, відзначивши, що сільська рада участі у паюванні не приймала.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Знамянському районі Кіровоградської області у судове засідання 14.09.2016 року не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Разом з цим, у судовому засіданні, що відбулось за часом раніше, позовні вимоги визнав частково, не заперечував права позивача на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває під пасовищами, в межах Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області із земель колективної власності колишнього Акціонерного товариства «Колос», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос», що належала ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, який зареєстрований за № 3247 від 11.10.1996 року. Однак, із розрахунком розміру такої земельної частки, наведеним позивачем, не погодився. Відзначив, що згідно останнього уточненого розрахунку вартості земельної частки та її розміру в умовних кадастрових гектарах по АТ «Колос», затвердженого розпорядженням голови РДА від 07.06.1996 року № 229-р, площа пасовищ складала 1206,3 га, при цьому кількість осіб, які мали право на таку частку становила 1400.

Представник третьої особи ТДВ «Колос» у судове засідання 14.09.2016 року також не зявився, повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому процесуальним законом порядку, причини неявки не повідомив, але приймаючи участь у розгляді справи в судовому засіданні, що відбулось раніше, позов не визнавав, посилаючись на те, що рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.04.2016 року у справі № 2/389/636/15, яке має преюдиційне значення при вирішенні даного спору, було встановлено, що на загальних зборах колгоспу «Путь Ильича» було прийнято рішення залишити пасовища у спільній власності. ТДВ «Колос» є правонаступником АТ «Колос», яке отримало після розпаювання колгоспу пасовища в розмірі 1248,8 га та відкрило доступ до пасовищ для всіх людей, з 2013 року пасовища знаходяться в загальному користуванні мешканців села. Питання виділення позивачу земельної ділянки під пасовищами ним не заявлялось та не вирішувалось, наразі він є власником 2,73 га ріллі. Крім того, представник ТДВ «Колос» просив застосувати позовну давність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали даної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 № 000022 від 04.05.2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 24, акціонерному товариству «Колос», правонаступником якого є ТДВ «Колос», на території Дмитрівської сільської ради було передано землі у колективну власність загальною площею 5599,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Паювання земель по колишньому АТ «Колос» відбувалось на підставі розпорядження голови Знамянської РДА від 07.06.1996 року № 229-р.

Відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались по колишньому акціонерному товариству «Колос», правонаступником якого є ТДВ «Колос», позивач отримав сертифікат на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, зареєстрований за № 3247 від 11.10.1996 року. Розмір земельної частки (паю) по господарству Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області становив 3,85 умовних кадастрових гектара, до них входять рілля та пасовища.

Рілля по господарству була розпайована і громадяни отримали державні акти на земельні ділянки лише на ріллю, в тому числі і позивач ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 330800 на підставі розпорядження Знамянської РДА від 27.06.2002 року № 239-р, яким засвідчено його право приватної власності на земельну ділянку площею 2,73 га на території Дмитрівської сільської ради.

Відповідно до проекту роздержавлення колишнього АТ «Колос» до земель, що передавались у колективну власність, було віднесено не лише ріллю, а й пасовища. На даний час пасовища залишаються не розпайовані, проект землеустрою не виготовлявся. Зазначені обставини у судовому засіданні підтверджені усіма учасниками судового розгляду і ніким не оспорюються.

Згідно уточненого розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах по АТ «Колос» Дмитрівської сільської ради, затвердженому розпорядженням голови Знамянської РДА від 07.06.1996 року № 229-р, площа пасовищ склала 1206,3 га, кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай) 1400, згідно зі списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю.

Виходячи з даних цього розрахунку площа земельної частки (паю), що перебуває під пасовищами, визначена шляхом поділу загальної площі пасовищ на кількість осіб, які мали право на таку земельну ділянку, складає 0,86 умовних кадастрових гектара.

У відповідності до частини 1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також і на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), а пунктом 16 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що громадянам власникам земельних часток (паїв я) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Пунктами 3, 4, 6 цього ж Указу передбачено таке: розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи з вартості земельної частки (паю) і середньої грошової оцінки одного гектара сільськогосподарських угідь для даного підприємства. Розміри земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах обчислюються комісіями, утвореними на підприємстві, і затверджуються рішенням райдержадміністрації. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно «Методичних рекомендацій щодо порядку передачі земельної частки (паю) в натурі із земель колективної власності членам колективних сільськогосподарських підприємств і організацій» від 04 червня 1996 року передача в натурі земельної частки (паю) провадиться громадянину, який має сертифікат на право на земельну частку (пай), згідно з його заявою.

Теперішнього часу є чинним Закон України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" № 899-IV від 05.06.2003, яким передбачено, що рішення про виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) приймається відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією на підставі протоколу загальних зборів власників земельних часток про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Організацію та проведення таких зборів проводять саме сільські, селищні, міські ради чи районні державні адміністрації.

Згідно з ст. 355 ЦК України у взаємозв'язку з п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», після видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) без визначення меж цієї частки у натурі із землі, яка перебуває у колективній власності, на передані у колективну власність землі, до складу яких входять і спірні пасовища, поширюється режим спільної часткової власності, оскільки при колективній власності залишається володіння кожним членом колективу своєю часткою майна з одночасним користуванням й розпорядженням усіма його членами часткою майна кожного з них. Обєднання членами свого майна не викликає в такому випадку втрату відношення індивідуума до його частки як до своєї. Головною залишається можливість виділити й привласнити свою частку майна в будь-який час чи лише після виходу з колективу власників. Отже в силу ч. 1 ст. 358 ЦК України розпорядження переданою у колективну власність землею має здійснюватися всіма її співвласниками.

У справі відсутні докази, що позивач відмовився від своєї частки земель під пасовищами у встановленому ч.ч. 1, 2 ст. 142 ЗК України порядку.

Враховуючи те, що позивач не в повному обсязі реалізував своє право на відведення в натурі земельної ділянки, в частині земель зайнятих під пасовищами, які на теперішній час не розподілялися і знаходяться у спільному користуванні, а позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою, у встановленому законом порядку, щодо виділення йому в приватну власність в натурі саме цих земель, право на які він не втратив, однак повторна видача сертифікату на право на земельну частку (пай) не передбачена, разом з цим передача в натурі земельної частки (паю) провадиться громадянину, який має такий сертифікат, а також враховуючи те, що право позивача на земельну частку під пасовищами не визнається іншими учасниками судового процесу з огляду на їх позицію у даному спорі, суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває під пасовищами, в межах Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області із земель колективної власності колишнього Акціонерного товариства «Колос», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос», що належала ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, який зареєстрований за № 3247 від 11.10.1996 року, в у розмірі 0,86 умовних кадастрових гектара.

Зауваження представника ТДВ «Колос» щодо спливу позовної давності за заявленими вимогами, суд вважає безпідставними, оскільки право на відведення в натурі земельної ділянки в частині земель зайнятих під пасовищами, позивач не втрачав, а наразі лише вимагає підтвердження свого права на частину таких земель, з огляду на те, що таке право не визнається, а повторна видача сертифікату на земельну частку не передбачена. Крім того, позивач відзначає, що дізнався про порушення свого права, а саме про те, що ним не в повному обсязі було реалізовано право на відведення земельної ділянки в натурі лише в 2015 році з відповіді Знамянської РДА, на загальних зборах членів сільськогосподарського підприємства при вирішенні відповідних питань він не був присутній, що у судовому засіданні зрештою спростовано не було.

Згідно з розясненнями, наданими в п. 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7, позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є в тому числі і районні державні адміністрації, які затверджували розмір паю, вирішували питання про видачу сертифіката, тощо.

З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації (Указ Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»), суд вважає безпідставними і доводи представника відповідача з приводу того, що РДА є неналежним відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває під пасовищами, в межах Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області із земель колективної власності колишнього Акціонерного товариства «Колос», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос», що належала ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, який зареєстрований за № 3247 від 11.10.1996 року, у розмірі 0,86 умовних кадастрових гектара.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова