Справа № 635/8567/14-ц
Провадження № 2/635/783/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Васильченко Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення суми,

УСТАНОВИВ:

22.09.2014 року позивач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року у розмірі 7131208,12 грн., а також окремо з ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № CL701/633/2007 від 22.06.2007 року в розмірі 3171111,48 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн.

Зазначені позовні вимоги судом задоволені заочним рішенням від 09.12.2014 року, але ухвалою суду від 26.10.2015 року заочне рішення скасовано, а справу призначено до судового розгляду на загальних підставах.

У березні 2016 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 було заявлено зустрічний позов, в якому просили суд визнати припиненими кредитні договори та договір іпотеки. Судом зустрічний позов не було прийнято до розгляду через те, що заявлено воно було вже після скасування заочного рішення.

28 березня 2016 року представником ОСОБА_1 було подано суду заяву про застосування строків позовної давності за обома кредитними договорами. В подальшому ця заява була доповнена письмовими поясненнями від 05.05.2016 року.

У травні 2016 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернулась до суду із аналогічним зустрічним позовом, але судом він не був прийнятий до розгляду ухвалою від 26 серпня 2016 року.

Ухвалою суду від 29.07.2016 року, в якості правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частини зобовязань за кредитним договором № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року, було залучено ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал».

01.08.2016 року до суду надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про зменшення розміру позовних вимог. Відповідно до цієї заяви просили суд зменшити розмір позовних вимог і вважати їх наступними: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість по Кредитному договору в розмірі 3171111,48 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

04.08.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» заборгованість по кредитному договору № ML708/028/2008 від 19.02.2008 року в розмірі 7131208,12 грн. та судовий збір.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримала у повному обсязі.

Представник ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» також просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» відмовити у повному обсязі шляхом застосування строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не зявився, тому суд розглянув справу за його відсутності.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

22.06.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (надалі Відповідач-1) був укладений Кредитний договір № CL-701/633/2007 (надалі Кредитний договір-1), згідно з яким Відповідач-1 отримав кредит у розмірі 63960 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00% на рік та зобовязався повернути кредит 22.06.2013 року.

В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором-1 22.06.2007 року між Банком та Відповідачем-1 був укладений Договір застави №PCL-701/633/2007. Відповідно до п.3.1. договору застави предметом застави є легковий автомобіль: TOYOTA LAND CRUISER PRADA, реєстраційний №АХ9600ВА, рік випуску 2007, колір сірий, кузов № НОМЕР_1, тип легковий.

В наступному, 24.02.2009, 23.03.2009 та 29.04.2010 до Кредитного договору-1 укладались додаткові угоди, які підписані кредитором та позичальником.

Заборгованість Відповідача-1 за Кредитним договором-1 складає 3171111,48 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 48663,84 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 623972,77 грн.; заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам у розмірі 4522,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 57986,68 грн. та пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 2489152,03 грн.

19.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №ML708/028/2008 (надалі Кредитний договір-2), згідно з яким, Банк надав, а Відповідач-1 отримав на умовах, визначених Кредитним договором-2, грошові кошти у розмірі 99500,00 дол. США (девяносто девять тисяч пятсот доларів 00 центів США) з терміном остаточного повернення 21.02.2033 р. В наступному, 09.02.2009 року до кредитного договору 1 укладена додаткова угода №1, яка підписана кредитором та позичальником ОСОБА_1

19.02.2008 року між Банком та Відповідачем-1, в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором-2, був укладений Договір іпотеки № PML708/028/2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим №157. Відповідно до п. 3.1 якого, предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, на забезпечення виконання кредитного договору між Банком та ОСОБА_2 (далі Відповідач-2) 19.02.2008 року був укладений договір поруки № SR708/028/2008 (далі - Договір поруки), згідно з п. 3.2 якого у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань, поручитель приймає на себе зобовязання здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому кредитором.

12.11.2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н. Згідно із цим договором до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшло право вимоги за Кредитним договором-2.

25.04.2016 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» укладено Договір факторингу №25/04/2016-01, за яким ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» отримало у власність право вимоги до фізичної особи громадянина України ОСОБА_1 Право вимоги виникла на підставі Кредитного договору-2.

Відповідач-1, станом на 09.09.2014 року має заборгованість за Кредитним договором-2 в розмірі 7131208,12 грн., з яких по тілу кредиту - 98950,17 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 1268749,27 грн.; по нарахованим та не сплаченим відсоткам 20655,26 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 264843,87 гривень; пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 5 597 614,95 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 543 ЦК України встановлює, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

Відповідач-1 не надав своєчасно позивачам грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договорів, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Таким чином, в порушення умов кредитних договорів, а також всупереч вимогам ЦК України відповідач не виконав зобовязання за вказаними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернуту позику частинами, то в разі прострочення чергової частини позикодавець маж право вимагати дострокового повернення частини позики, зо залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом встановлено, що Відповідач -1 станом на 09.09.2014 року має заборгованість за Кредитним договором № CL-701/633/2007 у розмірі 623972,77 грн. по тілу кредиту, 57986,68 за нарахованими та не сплаченими відсотками.

Заборгованість Відповідача-1 за Кредитним договором № ML708/028/2008 складає за тілом кредиту 1268749,27 грн. та за нарахованими та не сплаченими відсотками 264843,87 грн.

Що стосується пені, яка нарахована кредиторами суд вважає необхідним зазначити про необґрунтовано великий розмір нарахування у цій частині.

Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» розяснено, що до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» відносяться і ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних потреб громадян, у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі №1-26/2011 від 10.11.2011 року, за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23, статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положенням частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону України «Про захист прав споживачів», які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспектів конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Судом встановлено, що обидва кредитні договори є договорами споживчого кредитування, оскільки направленні на задоволення особистих потреб позичальника, а кошти надані Банком з метою придбання продукції, не повязаної із здійсненням підприємницької діяльності.

За вказаних обставин, суд вважає за можливе застосувати положення п. 3 ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні розміру пені, оскільки визначений позивачами розмір останньої є непропорційно великим в порівнянні з розміром заборгованості по кредитним договорам. Зазначене повністю співпадає із Узагальненою судовою практикою розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, складеного Верховним Судом України.

За Кредитним договором № CL-701/633/2007 розмір пені, зобовязання за яким виникли у Відповідача, судом встановлюється на рівні 204587,84 грн. що складає 30% від суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором-1 складає 886547,29 грн. (вісімсот вісімдесят шість тисяч пятсот сорок сім гривень 29 копійок), з яких заборгованість по тілу кредиту - 48663,84 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 623972,77 грн.; заборгованості по нарахованим та не сплаченим відсоткам у розмірі 4522,40 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 57986,68 грн. та пені за несвоєчасне повернення суми кредиту в розмірі 204587,84 грн.

За Кредитним договором № ML708/028/2008 судом визначено розмір пені на рівні 460077,94 грн., що складає 30% від суми заборгованості за кредитом.

Розмір заборгованості за кредитним договором-2 складає 1993671,08 грн. (один мільйон девятсот девяносто три тисячі шістсот сімдесят одна гривня 08 копійок), з яких заборгованість по тілу кредиту - 98950,17 дол .США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 1268749,27 грн.; по нарахованим та не сплаченим відсоткам 20655,26 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.09.2014 року (1 долар США +12,822103 гривень) складає 264843,87 гривень; пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту у розмірі 460077,94 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимог, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд відмовляє задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, шляхом застосування строків позовної давності, заявлених у заяві про застосування строків позовної давності від 28 березня 2016 року.

Щодо Кредитного договору 1 суд зазначає, що з доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме з наданих ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пояснень та документів вбачається, що у звязку із ухиленням позичальника (Відповідач-1, ОСОБА_1А.) від сплати заборгованості за кредитним договором, кредитор звернувся до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за вчиненням нотаріального напису з метою звернення стягнення на предмет застави. Нотаріусом, 28.10.2010 року був вчинений нотаріальний напис №8620, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CL-701/633/2007 від 22.06.2007 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Таким чином, про порушення свого права за кредитним договором №CL-701/633/2007 позивач дізнався у 2010 році, про що свідчить отримання 28.10.2010 року нотаріального напису для задоволення своїх вимог за зазначеним кредитним договором.

З 28.10.2010 року та у продовж трьох років, позивач ТОВ «ОТП Факторинг України» мав можливість звернутися до суду за захистом свого законного права, у тому числі шляхом стягнення заборгованості. Але, позовна заява подана до суду лише 22.09.2014 року, тобто через чотири роки після того, як ТОВ «ОТП Факторинг Україна» дізнався про порушення свого права та почав застосовувати позасудовий порядок задоволення своїх вимог.

Суд відмовляє ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за Кредитним договором №CL-701/633/2007 від 22.06.2007 року шляхом застосування строків позовної давності, оскільки строк позовної давності сплив 29.10.2013 року.

Суд зазначає, що на підставі нотаріального напису №8620 від 28.10.2010 року відділом державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження №22954572, в межах якого у позасудовому порядку позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має можливість задовольнити свої вимоги до ОСОБА_1 шляхом відновлення зупиненого виконавчого провадження.

Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» також через пропуск строків позовної давності за зобовязаннями які виникли з Кредитного договору № ML708/028/2008.

Частиною 1 ст. 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобовязанні не змінює порядок обчислення та перебігу позовної давності.

Умовами Кредитного договору-2 визначений строк повернення кредиту 21.02.2033.

09.04.2010 року Банком ОСОБА_1 була направлена досудова вимога №22-2/352949. Банк зазначає, що враховуючи допущені ОСОБА_1 порушення, Банк на підставі п. 1.9 Кредитного договору, вимагає дострокового виконання боргових зобовязань за кредитним договором в повному обсязі на протязі 30 календарних днів. Представником ОСОБА_1 було надано суду зазначену досудову вимогу, яку отримав ОСОБА_1 09.04.2010 року від співробітників Банку.

Таким чином, у звязку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору -2 щодо повернення кредиту кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши письмову вимогу від 09.04.2010 року №22-2/352949 про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів протягом 30 календарних днів.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Аналогічний висновок міститься й у Правовій позиції Верховного Суду України викладеного у постанові від 27.01.2016 року по справі №6-990цс15.

Таким чином, строк позовної давності по вимогам за Кредитним договором №ML708/028/2008 сплила 11.05.2013 року, через три роки після настання строку виконання ОСОБА_1 зобовязань на вимогу Банка, які він зобовязаний був виконати до 10.05.2010 року.

Щодо наданого суду представником ТОВ «ОТП Факторинг України» листа про відкликання досудової вимоги від 02.02.2011 року № 42-2-2/196546, суд вважає необхідним зазначити, що суду не надано жодного доказу отримання ОСОБА_1 цього листа. Представником ОСОБА_1 було під час судового засідання заявлено, що вони ніколи ніякого листа із відкликом вимоги не отримували. Представники кредитора зворотне не довели. Крім того, суд зазначає, що цим листом не змінюється строк виконання основного зобовязання, який був визначений банком у вимозі від 09.04.2010 року та не визначене законодавче чи договірне обґрунтування цього листа та його правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Аналогічна позиція викладена й у ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-70/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування стоків позовної давності».

Строк позовної давності за кредитними договорами № CL-701/633/2007 та № ML708/028/2008 спливла не лише до основної вимоги, а й до всіх додаткових, які є похідними від основної, у тому числі поруки, іпотеки, застави тощо.

Суд задовольняє заяву про застосування строків позовної давності відповідача ОСОБА_1 та відмовляє у задоволені позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 шляхом застосування строків позовної давності.

ВИРІШИВ:

в задоволенні позовних вимог товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» повністю відмовити.

Судові витрати, понесені товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» - віднести за їх рахунок.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.

.