Справа № 464/5622/15-ц
пр.№ 2/464/631/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2016 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Горбань О.Ю.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на її користь 17 000 грн. заборгованості за договором позики згідно розписок від 11 березня 2009 року; трьох відсотків місячних за весь час прострочення в розмірі 38760 грн.; 3000 грн. витрат на правову допомогу та судових витрат у розмірі 587, 60 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 березня 2009 року за усним договором позики передала позичальнику ОСОБА_4 17 000 грн. зі сплатою 3% в місяць зі строком повернення до 11 вересня 2009 року, що стверджується двома розписками на суму 8500 гривень кожна. Оскільки відповідач по спливу терміну, обумовленому у договорі позики не виконує свої зобовязання і гроші не повертає, тому просить постановити рішення про примусове стягнення з відповідача позичених у неї коштів у сумі 17000 грн. разом з нарахованим розміром трьох відсотків в місяць, що становить 38760 грн. Крім того, просить відшкодувати їй понесені витрати на правову допомогу і судовий збір. В підтвердження позову покликається на розписки, вимогу про повернення боргу, договір про надання правової допомоги, інші документи.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3, діючи згідно договору про надання правової допомоги від 05.05.2015, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що позивачу відомо, що кошти позичались не йому, а для сторонньої особи, з яким він на даний час не спілкується. Вказав, що у березні 2009 року він запропонував позивачу позичити стосронній особі кошти під відсотки, на що позивач погодилась, позичила кошти і отримувала декілька місяців відсотки по 400 грн. Просить відмовити в позові і застосувати строк позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_5В, згідно довіреності, позов заперечила, просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. При цьому нотаріальна форма укладення договору позики не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а аткож три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 17 000 грн., що стверджується розписками від 11.03.2009, які відповідач зобов'язався повернути до 11 вересня 2009 року. Однак у зазначений строк відповідач борг не повернув.

Разом з тим, в судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявили клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності, який сплив 12 вересня 2012 року.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Загальна позовна давність, згідно ст.257 ЦК України, встановлена тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, кінцевим терміном виконання зобов'язання відповідача є 11 вересня 2009 року, що стверджується розписками (а.с.5,6).

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане - 12 вересня 2012 року. В свою чергу позивач звернуся з даним позовом лише 10 липня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Наведені позивачем та представником позивача підстави для поновлення строку на право звернення до суду з вказаним позовом, в тому числі на існування між сторонами родинних відносин, неодноразові усні звернення позивача до відповідача з вимогами повернути кошти, суд розцінює як безпідставні, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства особа, яка вважає, що її законні права та інтереси порушені, самостійно визначає та обирає спосіб захисту порушеного права, зокрема, шляхом звернення до суду чи в позасудовому порядку. Таким чином, посилання представника позивача на намагання та бажання вирішити спір в позасудовому порядку не може бути підставою для визнання причин пропуску поважним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На підставі наведеного та беручи до уваги те, що відповідач останній платіж на виконання умов позики здійснив у липні 2009 року, строк дії договору закінчився 11.09.2009, а позивач лише 10.07.2015 звернулась із позовом, тобто після спливу трьохрічного строку, у межах якого позивач міг звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд прийшов до переконання, що клопотання відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності є підставним, а позовні вимоги заявлені позивачем задоволені бути не можуть із вказаних вище підстав.

У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню не підлягають.

На підставі ст.ст. 261, 264, 267 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212- 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення за пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: