АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/604/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист прав споживача шляхом стягнення суми депозиту, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказувала, що 10 січня 2014 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» у відділенні відповідача у м. Алушта був укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD100, за яким банк прийняв від неї 13 013 грн. строком на 366 днів терміном до 10 січня 2015 року зі сплатою 19 % річних. 27 липня 2015 року позивачка звернулася до відповідача із вимогою повернути їй вклад, проте банк відмовив у поверненні коштів, посилаючись на політичну ситуацію та припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вклад у розмірі в сумі 13 013 гривень та відсотки за договором в сумі 2 472 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 січня 2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 13 013 грн. банківського вкладу, 2 472,47 грн. відсотків за договором банківського вкладу та 243, 6 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконано обовязку передбаченого ст. 1060 ЦК України, оскільки припинення діяльності філії банку не звільняє його як юридичну особу від обовязку щодо повернення депозитів.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 10 січня 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу «Стандарт» № SAMDNWFD100, за умовами якого ПАТ КБ "ПриватБанк" відкрив позивачці особовий рахунок № 46320, на який вона перерахувала суму вкладу 13 013 грн із відсотковою ставкою 19 % річних .

Умовами вказаного договору передбачено право вкладника поповнювати свій вклад, достроково розірвати договір та автоматичної пролонгації договору ще на один строк за відсутності заяв вкладника про повернення коштів.

27 липня 2015 року ОСОБА_6 подала заяву про повернення вкладу та відсотків, проте ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 02 серпня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150731/3607 повідомив про неможливість повернення вкладу у звязку із припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» у АР Крим та запровадження Нацбанком України надзвичайного режиму роботи в АР Крим та місті Севастополі.

Враховуючи те, що банк зобов'язаний був повернути вкладникові депозитні кошти за заявою ОСОБА_6 від 27 липня 2015 року, проте кошти не повернув, районний суд дійшов до правильного висновку про задоволення позову.

Розглядаючи справу "Золотас проти Греції", Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що припинення діяльності на території АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» унеможливлювало банківську діяльність відокремленого підрозділу філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» згідно Федерального закону РФ поза волею відповідача взяла на себе зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати у тому числі вкладникам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, а позивач має всі підстави для звернення до вказаної організації щодо отримання коштів за договором від 10 січня 2014 року.

Такі доводи колегія суддів оцінює критично та не приймає до уваги, оскільки вони грунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм діючого законодавства у вказаних правовідносинах.

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до п.5 Постанови Правління НБУ від 06 травня 2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АР Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

За матеріалами справи встановлено, що позивач є громадянкою України, яка зареєстрована та проживає на материковій території України по вул. Калиновій, 30 у м. Тальне.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачка надала до суду оригінал заяви про розміщення депозиту за вкладом «Стандарт» від 10 січня 2014 року, чек із відомостями про рух коштів по картці ОСОБА_6 516875********40 за період з 01 січня 2014 року по 01 лютого 2014 року, з якого вбачається, що 10 січня 2014 року з карти клієнта було знято 13 013 грн. для відкриття депозиту. До того ж, довідкою ПАТ КБ «Приват Банк» 10049404/5157516 від 25 березня 2016 року підтверджується факт списання коштів з картки ОСОБА_6 на відкриття вказаного депозитного рахунку.

Крім того, платіжним дорученням № У0110SCERY від 10 січня 2014 року по Кримському РУ ПАТ КБ «Приват Банк» були проведені внутрішньо-банкові перерахунки, де в призначенні платежу вказано «відкриття депозиту 6320».

Крім того, наявність договірних відносин між сторонами підтверджується також листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02 серпня 2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150731/3607, у якому відповідач повідомив про неможливість повернення вкладу у звязку із припинення діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» у АР Крим та визнавав наявність укладеного із позивачем договору.

Встановлені обставини свідчать про укладення між сторонами у письмовій формі договору банківського вкладу та наявність між сторонами договірних відносин, що регулюються §3 гл. 71 ЦК України, і як наслідок - необхідність належного виконання зобов'язання у силу ст.ст. 525, 526 Кодексу, зокрема і повернення банком вкладу клієнту на його першу вимогу.

Посилання відповідача на отримання позивачкою компенсації вкладу з АНО «Фонд захисту вкладників» (Російської Федерації) не підтверджено належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів зауважує, що посилання апелянта на постанову №260 є безпідставними, оскільки ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності, не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання умов договору банківського вкладу, стороною укладеного договору є ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому зобов'язання за дійсним договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія.

Доводи апелянта про те, що зобовязання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, і ухвалив у справі законне та обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 11 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :