Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Дзержинський районний відділ у м. Харкові Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області, про поновлення порушеного права, усунення перешкод у користуванні власністю, анулювання реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, скасування державної реєстрації права власності, здійснення державної реєстрації права власності за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2007 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про поновлення порушеного права, усунення перешкод власнику у користуванні власністю та анулювання реєстрації.

У серпні 2008 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2009 року позов ОСОБА_6 задоволено. Суд поновив ОСОБА_6 порушене право власності та усунув перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1. Зобов'язано ВГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області анулювати реєстрацію ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У лютому 2010 року ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2010 року, яке було залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 травня 2012 року, рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 16 грудня 2009 року в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_7 до ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а також в частині задоволення позову ОСОБА_6 скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 травня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_13 (продавці) та ОСОБА_12 (покупець). Справу в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про поновлення порушеного права, усунення перешкод власнику у користуванні власністю та анулювання реєстрації направлено на новий розгляд першої інстанції для вирішення питання про об'єднання з цивільною справою за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2013 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 про поновлення порушеного права, усунення перешкод власнику у користуванні власністю та анулювання реєстрації з цивільною справою за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_14 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

ОСОБА_6 у своєму позові, який в подальшому було уточнено, просила поновити її порушене право власності шляхом усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1, власницею якої вона є на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2005 року, та зобов'язати відділ паспортної та міграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області анулювати реєстрацію зазначеної квартири за ОСОБА_7

За заявами ОСОБА_6 ОСОБА_11 та ОСОБА_10 виключено із кола відповідачів за первісним позовом.

ОСОБА_7 просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, витребувати її з чужого незаконного володіння, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_15 на зазначену квартиру, зобов'язати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, позов ОСОБА_7 задоволено частково. Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_6 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, залишивши державну реєстрацію за ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1995 року. В іншій частині позову ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_9, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 та відмову у задоволенні позову ОСОБА_7

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Судами встановлено, що однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1995 року.

Маючи намір на проведення обміну вказаної квартири, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 звернулися до ОСОБА_16 як до маклера по нерухомості та в подальшому погодилися на пропозицію щодо відчуження квартири як однієї зі стадії обміну житла на користь ОСОБА_17, однак при оформленні договору купівлі-продажу ніяких коштів не отримували.

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2007 року, що набрав законної сили, встановлено, що ОСОБА_16 шляхом омани та зловживання довірою заволодів чужим майном - квартирою АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7 та ОСОБА_13

У подальшому квартира була неодноразово перепродана. За договором купівлі-продажу від 27 травня 2005 року власником квартири стала ОСОБА_10, а 17 червня 2005 року за договором купівлі-продажу спірну квартиру придбала ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 травня 2012 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 травня 2005 року між ОСОБА_7, ОСОБА_13 (продавці) та ОСОБА_12 (покупець).

Витребовуючи спірну квартиру із володіння ОСОБА_6 у порядку ст. 388 ЦК України, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння власників під впливом помилки відносно характеру та природи договору відчуження квартири, викликаної шахрайськими діями ОСОБА_16 Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2010 року визнано недійсним правочин, за яким спірне майно вибуло із володіння власників, тобто продаж квартири за наступними правочинами вчинявся особами, які не мали права її відчужувати, а тому ці правочини не потребують оспорення, оскільки вчинені після недійсного, у зв'язку з чим власник може витребувати належне йому майно лише шляхом віндикаційного позову.

Колегія суддів погоджується із висновками судів про належність обраного позивачем способу захисту порушених прав та про те, що спір має бути вирішений на підставі ст. 388 ЦК України.

Квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння ОСОБА_7 та ОСОБА_13 внаслідок введення їх ОСОБА_16 в оману та зловживання довірою, що встановлено вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2007 року і рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 червня 2010 року, тобто не з їхньої волі. Такі обставини становлять підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, яка дає право власнику витребувати в набувача відчужене не з його волі майно.

Доводи касаційної скарги про те, що до визнання недійсності договору купівлі-продажу квартири від 17 червня 2005 року ОСОБА_6 залишається власником спірної квартири, не заслуговують на увагу, оскільки норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, який позивачем і заявлено.

Безпідставними є й доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_7 не є належним позивачем у справі та про те, що ухваленими судовими рішеннями порушено права ОСОБА_13, яка не залучена до участі у справі у якості співпозивача, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Зміст наведеного принципу диспозитивності полягає в тому, що звернення із позовом є правом особи, якій належить право вимоги, а не обов'язком. Суд розглядає справу відносно тих сторін та вимог, які заявлені у позові, та не зобов'язується спонукати інших учасників процесу до дій на захист порушених прав.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності. У резолютивній частині рішення суду першої інстанції не вказано, що квартира витребовується лише на користь ОСОБА_18 Крім того, суд вказав, що державна реєстрація права власності на цю квартиру залишається за ОСОБА_7 та ОСОБА_13 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 грудня 1995 року.

Разом з тим, доводи касаційної скарги ОСОБА_8 про те, що вирішення справи є неможливим без його участі, оскільки заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року у порядку поділу майна подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за ним визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1, є підставою для скасування ухвали суду апеляційної інстанції із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

За ч. 1 ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять повністю (універсальне) або частково (сингулярне правонаступництво) процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони із спірних або встановлених судом правовідносин майнового характеру.

Для настання процесуального правонаступництва правонаступник (особа, яка бажає вступити у процес) має довести суду своє право на зайняття процесуального становища суб'єкта, якого він заміняє. Доказом можуть бути рішення суду, статут, свідоцтво про право на спадщину, інші документи, які підтверджують перехід прав та обов'язків у матеріальних правовідносинах, що є предметом судового розгляду.

Наявність сингулярного правонаступництва у даній справі на стадії апеляційного провадження ОСОБА_8 підтверджував заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року. Відхиляючи доводи ОСОБА_8 про сингулярне правонаступництво, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_6 придбала спірну власність в особи, що не мала права її відчужувати, тобто не була власником квартири, відповідно спірна квартира не могла бути предметом поділу майна подружжя.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення суду про поділ майна подружжя в силу положень ч. 5 ст. 11 ЦК України, ст. 71 СК України є підставою для виникнення прав на майно. На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 став власником 1/2 частини спірної квартири на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2015 року.

Апеляційний суд не вирішив питання про залучення ОСОБА_8 до участі у справі в порядку ст. 37 ЦПК України та вирішив спір із порушенням норм процесуального закону, що згідно ст. 338 ЦПК України є підставою скасування ухвали апеляційного суду із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик