справа № 166/1035/16-ц
провадження № 6/166/54/16
УХВАЛА

іменем України

16 вересня 2016 року смт. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Фазан О.З.,

за участю секретаря Приймачук О.М.,

розглянувши подання головного державного виконавця Ратнівського районного відділу державної виконавчої служби (далі - РВДВС) Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

встановив :

15.09.2016 року РВДВС звернувся до суду з поданням, у якому просить винести ухвалу про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобовязань на суму 34378 грн.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Ратнівському районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист №2-320,виданий Любешівським районним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3,в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно,починаючи з 18 квітня 2001 року і до її повноліття,але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів .

По даному виконавчому листі відкрито 17.01.2007 року виконавче провадження , яке направлялося боржнику до виконання .

Боржником в добровільному порядку рішення суду не виконується ,неодноразово попереджався про кримінальну відповідальність та про обмеження у праві виїзду за межі України за несплату боргу по аліментах, яка станом на 08.05.2016 року становить 34378 гривень.

Вважає, що враховуючи вимоги ст. ст. 74,11,13 Закону України " Про виконавче провадження", боржник з наведених підстав ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

З подання головного державного виконавця Ратнівського відділу державної виконавчої служби вбачається, що просить провести розгляд подання без участі представника РВДВС відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що подання слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У силу ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( ратифікований Законом України 11 вересня 1997 року ) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відповідно до п.п.2, 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобовязання або ж він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

У силу ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судового рішення та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз даних правових норм дає можливість зробити висновок про те, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Згідно ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний, зокрема, своєчасно з'являтися за вимогами державного виконавця, надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Судом установлено, що на виконанні у ВДВС Ратнівського районного управління юстиції знаходиться з виконавче провадження №14197964,щодо примусового виконання виконавчого листа №2-320 від 21.05.2001 року,виданого Любешівським районним судом Волинської області. По даному виконавчому листі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВДВС Ратнівського районного управління юстиції 17.01.2007 року.

18.07.2016 року за вих. 03-27/3195 боржнику направлено виклик - попередження про погашення заборгованості до 27.08.2016 року,який отримав відповідно до даних відстеження пересилання поштових відправленьУкрпошти.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_2 неодноразово протягом 2014- 2016 років перетинав державний кордон України виїжджав за межі України та вїжджав до України за паспортами серії АЮ 232440 .

Отже, враховуючи , що ОСОБА_2 неодноразово не зявляється на виклики, періодично перетинав державний кордон України виїжджав за межі України та вїжджав до України, зобовязання не виконує, а тому суд приходить до глибокого переконання задовольнити клопотання тому, що наведені факти достовірно вказують на цілеспрямоване ухилення боржника від виконання обовязків по виконавчому листу щодо сплати коштів на користь стягувача .

Керуючись ст.ст.14, 60, 217, 377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.11, ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Подання задовольнити.

Встановити відносно громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії АЮ №232440 , адреса проживання ІНФОРМАЦІЯ_5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до сплати ним аліментів у розмірі 34378(тридцять чотири тисячі триста сімдесят вісім) відповідно до виконавчого листа №2-320 виданого Любешівським районним судом Волинської області 21 травня 2001 року.

Виконання ухвали суду покласти на Державну прикордонну службу України.

Копію даної ухвали надіслати до Ратнівського РВДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області для подальшого скерування та виконання адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Ратнівський районний суд шляхом подачі в пяти денний строк з дня проголошення ухвали апеляційних скарг, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час її проголошення, - у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ратнівського

районного суду ОСОБА_5