22-ц/775/233/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Ікорська Є.С.
Категорія 30 Доповідач Песоцька Л.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Песоцької Л.І.

суддів Ткаченко Т.Б., Мальцевої Є.Є.

секретар Брежнєв Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

Посилався на те, що на підставі рішення суду 16 грудня 2013 року відновлено право власності ОСОБА_5, матері позивача, на квартиру АДРЕСА_1, яка раніше була зареєстрована за ОСОБА_3 В той же день ОСОБА_5 було укладено договір оренди зазначеної квартири з ТОВ СП «Регалс» з щомісячною орендною платою в розмірі 15 000 грн.

Проте ТОВ СП «Регалс» відмовилось сплачувати орендну плату з 17 грудня 2013 року по 10 жовтня 2014 року у звязку з тим, що зазначена квартира була зайнята ОСОБА_2, який посилався на наявність договору оренди квартири між ним та ОСОБА_3 10 вересня 2014 року ОСОБА_2 примусово виселений із вказаної квартири.

ОСОБА_5, власник квартири, не змогла отримати дохід від здачі квартири в оренду з 16 грудня 2013 року по 10 жовтня 2014 року за 9 місяців 25 днів - в розмірі 147 500 грн., чим їй завдано майнову шкоду в зазначеному розмірі.

25 жовтня 2014 року ОСОБА_5 померла. Її спадкоємцем є позивач ОСОБА_1, до якої перейшло право вимоги відшкодування майнової шкоди.

Просив стягнути з відповідачів солідарно на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 147 500 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4, посилаючись на незаконність судового рішення, неврахування судом обставин, якими обґрунтовувався позов, просить рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судове засідання не зявилась ОСОБА_1, за повідомленням представника ОСОБА_4 (її батька) позивач знаходиться за межами України і повідомлена про судове засідання; не зявились ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які повідомлені про розгляд справи, в письмовій заяві ОСОБА_2 просить справу розглянути за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2 ОСОБА_6, який заперечував проти скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із закриттям провадження в справі з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 грудня 2013 р. за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.5).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 22 вересня 2014 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 квітня 2014 року, виданим 19 вересня 2014 року, про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1. Постановою державного виконавця від 13 жовтня 2014 року зазначене виконавче провадження закінчено у звязку з виконанням рішення суду (а.с.41, 42).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті 25 жовтня 2014 року ОСОБА_5 спадкоємцем є її донька, ОСОБА_1 (а.с. 27).

28 квітня 2015 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з квартири АДРЕСА_2 (а.с. 40).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд виходив із того, що позивачем не доведено завдання відповідачами майнової шкоди ОСОБА_5

Не погоджуючись з висновками суду, представник позивача просить скасувати рішення суду і колегія суддів вважає, що є законні підстав для скасування рішення суду.

Зі справи вбачається, що до звернення до суду із зазначеним позовом ОСОБА_4, діючи за довіреністю від імені ОСОБА_1, у травні 2015 року вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди. У позовній заяві з урахуванням уточнень він посилався на те, що 16 грудня 2013 року було відновлено право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2, в той же день ОСОБА_5 був укладений договір оренди цієї квартири з ТОВ СП «Регалс» з орендною платою в 15 000 грн. щомісячно. ТОВ СП «Регалс» відмовилось сплачувати орендну плату з 17 грудня 2013 року по 12 жовтня 2014 року у звязку з тим, що квартира була зайнята ОСОБА_2, який посилався на договір оренди квартири з ОСОБА_3 і був виселений лише 12 жовтня 2014 року. Посилаючись на те, що ОСОБА_5 не отримала дохід від оренди квартири за 9 місяців 25 днів в розмірі 147 500 грн. і 25 жовтня 2014 року померла, просив стягнути з відповідачів солідарно на користь спадкоємця ОСОБА_5 ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі 147 500 грн. (а.с. 1 справи 2/263/1966/2015 (263/5605/15ц).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди відмовлено (а.с. 25). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 жовтня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін (а.с. 22-24).

Таким чином, ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 у листопаді 2015 року вдруге звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, після того як набрало законної сили рішення суду від 4 вересня 2015 року, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Посилання представника позивача на те, що в попередній позовній заяві він посилався на ст. ст. 388, 390 ЦК України, а в даній заяві на ст. ст. 386, 1166, 1190 ЦК України, тому позов заявлено з інших підстав, є неспроможними.

Під підставами позову розуміються обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не посилання позивача на певну норму закону.

Таку правову позицію висловлено і Верховним Судом України.

Зі справи вбачається, що обставини, якими обґрунтовувались позови ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, є тотожними.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним рішення суду, як таке, що ухвалено з порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, скасувати, провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 309, 310 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 січня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Л.І.Песоцька

ОСОБА_8

ОСОБА_9