АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №2-5600/2005 Головуючий суддя І інстанції Тарасенко Л.М.
Провадження № 22-ц/790/4572/16 Суддя доповідач Коваленко І.П. Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Бездітко В.М.

при секретарі - Калюжній Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2005 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що в 1953р. її батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5. був наданий житловий будинок літ ,,А-1' з земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

За згодою батьків вона за свої кошти к цьому будинку прибудувала будівлі: літ. „А-1", „а-1", „а2" (приміщення 2-1, 2-2, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8).

В зв'язку з цим просила визнати право власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі по АДРЕСА_1.

Відповідачі проживають в кв. 1 цього будинку.

Відповідачи ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в судове засідання не з'явились,подали заяви про розглад справи за їх відсутності.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2005 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 37/100 частини житлового будинка з надвірними будівлями, сарай літ."М", прибиральню літ."Д" по АДРЕСА_1 в порядку забудівлі.

Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2005 року доповнено рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2005 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 37/100 частини житлового будинку: приміщення 2-1; 2-2 (пристройка літ. «а-1»); 2-4; 2-5; 2-6; 2-7 (житлова пристройка літ. «А 1 -1»); 2-8(сіниліт. «а2»), вартість 11075 грив., з надвірними будівлями сарай літ. «М», прибиральню літ. «Д» по АДРЕСА_1 в порядку забудівлі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, ухвалене з порушенням норм матеріального права з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно частин першої, третьої статті 22 Закону України "Про основи містобудування " забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України "Про основи містобудування " в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до статті 30-1 Закону України "Про планування і забудову територій " у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про основи містобудування" спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, які є власниками квартири № 1 за адресою АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 30.08.2005 року, квартира № 2 за адресою АДРЕСА_1 побудована самовільно. (а.с.4).

Отже, позивачка звернулась до суду до не належного відповідача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Оскільки додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2005 року є похідним від рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2005 року, воно також підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2005 року та додаткове рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2005 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку забудівлі - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -