Справа № 396/468/16-ц
Провадження № 2-о/396/31/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2016 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції в Кіровоградській області про встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Молдова, громадянина України, яка настала 23.08.2015 року у смт Старобешево Донецької області на тимчасово окупованій території України.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 23 серпня 2015 року на тимчасово окупованій території в м. Старобешево Донецької області помер її син ОСОБА_2, про що Старобешівською центральною районною лікарнею видана довідка про причини смерті ОСОБА_2 № 314. від 24.08.2015 року та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 Старобешівським районним відділом ЗАГС Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР. Заявник звернулась до відділу ДРАЦС Новоукраїнського РУЮ в Кіровоградській області для реєстрації смерті сина, однак, їй було відмовлено, оскільки представлені на реєстрацію свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі, та просила встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Молдова, громадянина України, помер 23.08.2015 року у смт Старобешево Донецької області на тимчасово окупованій території України.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення вимог та встановлення факту смерті особи.

Суд, заслухавши пояснення представників заявниці та заінтересованої особи, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України ОСОБА_2 народився 20 грудня 1968 року у с. Гірова Теленештського району Молдова та був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії 1-МР № 372275 (а.с 12).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначення відомостей про другого з подружжя ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 Прізвище після державної реєстрації шлюбу "Осадча" (а.с.10).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначення відомостей про другого з подружжя ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 Прізвище після державної реєстрації шлюбу "Іванова" (а.с. 11).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної ради м. Кіровоград № НОМЕР_1 від 14.12.2015 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території в м. Кіровоград вул. Белінського, 7.

Відповідно до довідки про причину смерті до форми № 106/о № 314 ОСОБА_2 помер 23 серпня 2015 року від алкогольної кардіоміопатії (а.с. 16).

27.08.2015 року Старобешівським районним відділом записів актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції донецької народної республіки видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, серія ДНР № 005788 (а.с. 15).

Після смерті сина заявник звернулась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоукраїнського районного управління юстиції в Кіровоградськійй області за видачею свідоцтва про смерть, однак їй листом від 10.03.2016 року № 233/03/03-18 було відмовлено через те, що державна реєстрація смерті відповідно до діючого законодавства проводиться на підставі медичного свідоцтва про смерть, за формою затвердженою наказом МОЗ України, а документи видані державними органами на окупованій території є недійсними і не створює правових наслідків.

Як встановлено, заявниця мала намір встановити факт смерті сина, оскільки це має юридичне значення, а саме для оформлення спадкових прав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно із ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України, а також лікарське свідоцтво про смерть видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть).

Оскільки заявниця ОСОБА_1, яка є громадянкою України, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, як внутрішньо переміщена особа, а її син ОСОБА_2 23 серпня 2015 року помер на тимчасово окупованій території Україні в смт. Старобешево Донецької області, після його смерті заявниця не може отримати лікарське свідоцтво про смерть відповідного зразку, а отримане свідоцтво про смерть не може бути використане заявницею для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України, з метою захисту її законних прав та інтересів, оформлення спадкових прав суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2, 23 серпня 2015 року в смт. Старобешево Донецької області, який знайшов підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції в Кіровоградській області про встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово окупованій території, - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6 Молдова, громадянин України, - помер 23 серпня 2015 року в смт. Старобешево Старобешівського району Донецької області, причина смерті: алкогольна кардіоміопатія.

Допустити рішення до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області, через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Головуючий: Н. А. Кухарська