Справа № 204/7979/15-ц
Провадження № 2/204/490/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання членом сім'ї наймача та право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивачі звернулися з позовом до суду, яким просили встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 членом сім'ї наймача квартири та право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову вказали, що на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2005 року по справі № 2-159/2005 ОСОБА_3 був наданий ордер № 25 від 23 листопада 2005 року на право вселення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Враховуючи той факт, що ордер є підставою для заселення в квартиру та для проведення реєстрації фізичної особи у жилому приміщенні (квартирі) 06 грудня 2005 року ОСОБА_3 був правомірно зареєстрований у квартрі АДРЕСА_1. З грудня 2005 року у даній квартирі разом з ОСОБА_3 став проживати його син ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Вони здійснили всі належні заходи щодо його поховання та всі витрати здійснили з власного сімейного бюджету. Отже, починаючи з грудня 2005 року по травень 2011 року позивачі спільно проживали однією сім'єю з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. В процесі проживання, вони вели разом спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, вели сумісне господарство, займалися утриманням своєї квартири. Після того, як ОСОБА_3 був виданий ордер на квартиру, він як наймач квартири взяв на себе зобов'язання провести ремонт сантехніки, столярних виробів та системи опалення за власний кошт. В підтвердження доказів ведення сумісного господарства та спільного здійснення ремонту квартири є укладання ОСОБА_2 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 договору № 7800/127/101 від 28 грудня 2005 року на придбання та встановлення метало пластикових вікон. В рамках виконання вищевказаного договору, ОСОБА_2 було сплачено 1 597 грн.. що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 193 від 29 грудня 2005 року. умовами вищезазначеного договору також передбачено, що адреса поставки вікон та їх встановлення АДРЕСА_1. Місцезнаходження ОСОБА_2 також зазначено АДРЕСА_1. Той факт, що ремонт квартири здійснювало подружжя ОСОБА_2, це додатковий факт спільного проживання однією сім'єю в квартирі з наймачем квартири ОСОБА_3 Також, для ремонту квартири були придбані будівельні матеріали, що підтверджується товарними чеками. 10 квітня 2007 року, ОСОБА_1 уклав договір № НОМЕР_1 про надання послуг кабельного телебачення за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 жодного разу не чинив спротив щодо ремонту квартири та їх спільного проживання, а навпаки всіляко їм допомагав. Позивачі в процесі спільного проживання з ОСОБА_3 та й після його смерті завжди отримували поштову кореспонденцію за своїм фактичним місцем проживання, оплачували комунальні послуги. Після смерті ОСОБА_3 позивачі та їх неповнолітній син продовжували проживати у квартирі та і проживають там у теперішній час. Вони не тільки користуються правами на проживання в цій квартирі, а й виконують обов'язки по утриманню даної квартири. Після смерті ОСОБА_3 вони продовжують сплачувати комунальні послуги. Купували меблі, матрац, телевізор. Оскільки вони проживали однією сім'єю з наймачем квартири, то вони є членами його сім'ї і мають право користуватися даною квартирою. У зв'язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом.

У судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, але від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу у його відсутності та відсутності позивачів. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідачів - Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та Управління житлового господарства Дніпропетровської міської Коробов І.О. не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 02 серпня 2016 року дав суду пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Суду пояснив, що чинним законодавством не існує такий вид способу захисту як визнання фізичної особи членом сім'ї наймача квартири. Позивачами не наведено якими діями відповідача порушуються їх права користування житловим приміщенням та не доведено факт порушення, невизнання або оспорювання його прав відповідачами. Позивачі зазначають, що правомірно вселилися та в подальшому проживають в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську, однак не підтверджують це належними та допустимими доказами. Відповідно до ст.ст. 58,61 ЖК УРСР існує дві ознаки для правомірного вселення у жиле приміщення це ордер, або письмова згода усіх членів сім'ї, які проживають разом з ним. Згідно п. 10 роз'яснень Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ», у члена сім'ї наймача, включеного до ордера на заселення житлового приміщення, право користування останнім виникає у зв'язку із включенням до ордера, а не у зв'язку із вселенням у це приміщення. Тобто, фактичне вселення у жиле приміщення саме по собі не породжує права користування цим приміщенням. Юридичні особи, до яких звертався позивач не зобов'язані перевіряти фактичну адресу проживання, а тому відповіді різних устав були надіслані на адресу, що вказав позивач у заяві, проте це не є доказом того, що позивач дійсно фактично там проживає. Також свідками не можуть бути підтверджені дані обставини.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25 січня 2010 року по справі № ПР25/277-09(ПР30/192-08) було зобов'язано ТОВ «Дніпровськпромбуд» передати до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради об'єкт державного житлового фонду - житловий будинок по вулиці Боброва, 30 у м. Дніпропетровську разом з об'єктами інфраструктури, що його обслуговують. Дане рішення набрало законної сили 01 квітня 2010 року, окільки постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду дане рішення від 01 квітня 2010 року було залишено без змін.

Таким чином, житловий будинок по вулиці Боброва, 30 у м. Дніпропетровську разом з об'єктами інфраструктури, що його обслуговують належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 доводиться сином ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 9а.с. 24/3). Позивач ОСОБА_2 доводиться невісткою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу НОМЕР_3. про те, що 17 червня 1993 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1, про що було зроблено запис № 25 (а.с. 24).

На підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2005 року по справі № 2-159/2005 ОСОБА_3 23 листопада 2005 року було видано ордер № 25 на заняття однокімнатної квартири № 53, площею 20.8 кв.м. в сімейному гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

06 грудня 2005 року ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_3 ( а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 (а.с. 17).

У судовому засіданні встановлено і підтверджено показаннями свідка ОСОБА_8 факт того, що з грудня 2005 року зі згоди ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 поселилися і постійно проживали разом з ним його син ОСОБА_1 та його невістка ОСОБА_2 В процесі проживання, вони вели разом спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, вели сумісне господарство, займалися утриманням своєї квартири.

Також, в підтвердження вищезазначених обставин позивачами у відповідності до ст. 59 ЦПК України були надані письмові докази, а саме: в підтвердження доказів фактичного проживання позивачів разом з померлим ОСОБА_3 є заява ОСОБА_2 на адресу головного лікаря СКЛ № 7 від 21 листопада 29008 року про те, що вона просить дозволу на медичне обслуговування у даній лікарні за місцем свого фактичного проживання (а.с. 86). ОСОБА_2 неодноразово проходила обстеження у даній лікарні, що підтверджується довідками ГКБ № 7 (а.с.81-84). Також, ОСОБА_9,згідно виписного епікризу № 74/44 Дитячої міської клінічної лікарні № 5, знаходився на лікуванні з 09 січня 2013 року по 25 січня 2013 року і його адреса проживання зазначена - АДРЕСА_1 (а.с. 89); в підтвердження доказів ведення сумісного господарства та спільного здійснення ремонту квартири є укладення позивачем ОСОБА_2 з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 28 грудня 2005 року договору № 7800/127/101 на придбання та встановлення металопластикових вікон. За виконання умов договору 29 грудня 2005 року ОСОБА_2 сплатила 1 597 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 193. Також, згідно заказу № 7807 адреса поставки вікон зазначена: АДРЕСА_1. У договорі зазначено юридична адреса замовника ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 (а.с. 25-26). Товарними чеками від 28 січня 2006 року, 08 лютого 2006 року. 13 лютого 2006 року на придбання будівельних матеріалів також підтверджується факт проведення ремонту у квартирі (а.с. 27). ОСОБА_1.В. було укладено договір № НОМЕР_1 від 10 квітня 2007 року про надання послуг кабельного телебачення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-29).

Також, позивачі в процесі спільного проживання з ОСОБА_3 постійно здійснювали і після його смерті продовжують здійснювати оплату вартості комунальних послуг, що підтверджується квитанціями (а.с. 30-65).

Позивачі з 2005 року отримують за адресою: АДРЕСА_1 поштову кореспонденцію на своє ім'я, що підтверджується листами КП «Днпроводоканал» від 23 листопада 2011 року, 05 серпня 2014 року, 17 листопада 2014 року та 09 липня 2014 року (а.с. 74-77)); листом ПАТ «Дніпрогаз» від 22 листопада 2011 року (а.с. 78); листом Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01 серпня 2014 року (а.с. 79); листом Кіровського районного відділу Дніпропетровського міського управління УМВС України в Дніпропетровській області від 24 листопада 2009 року (а.с. 80).

В підтвердження факту того, що позивачі продовжують користуватися даним житловим приміщенням свідчать наступні докази, а саме: 06 березня 2014 року ОСОБА_1 уклав договір поставки товару № НФФР- 000479, згідно якого придбав ліжко Венеція Люкс. Пунктом 3.2 даного договору передбачено, що товар слід доставити за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 68-69). 27 лютого 2014 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу матрацу № 1426, де також зазначена адреса покупця: АДРЕСА_1 9ас. 70-71). ОСОБА_1 бу придбаний телевізор Saturn, який був доставлений 11 липня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується видатковою накладною ГФ-70103542 та повідомленням про вручення кур'єрської доставки «Міст експрес» від 11 липня 2013 року(а.с. 73).

Судом також було встановлено, що позивачі здійснювали поховання ОСОБА_3 та за власний кошт встановили надгробний пам'ятник, що підтверджується замовленням від 14 квітня 2013 року (а.с. 66-67).

Згідно ст. 47 Конституції України - кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Крім шлюбу, кровного споріднення та усиновлення, сім'я може бути створена і на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом статті 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Необхідними умовами для вселення в жиле приміщення інших осіб є дотримання порядку вселення та правил реєстрації, разом з тим, відсутність доказів про їх дотримання та письмової згоди хоча б одного з користувачів не узгоджуються із вимогами статей 64,65 ЖК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як пояснює стаття 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх дитині батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

У частині 1 статті 106 ЖК України зазначено, що повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, які обставини мають бути з'ясовані судом, при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012року (справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які поживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сім'ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Судом було встановлено, що покійний ОСОБА_3 жодного разу не чинив спротиву щодо проживання і користування позивачами квартирою АДРЕСА_1. Згідно відміток про реєстрацію, позивач значиться зареєстрованим з 19 квітня 1988 року на АДРЕСА_2, а позивачка з 30 квітня 2002 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9,11-12). Проте, з пояснень представника стало відомо, що позивач вже не значиться зареєстрованим за даною адресою і позивачі не мають у власності іншого жилого приміщення, тому квартира АДРЕСА_1 була їхнім постійним місцем проживання.

Оскільки позивачі вселилися в спірне жиле приміщення як члени сім'ї наймача за його згодою та продовжують нести обов'язки наймача, суд вважає, що відповідно до вимог Житлового кодексу України, позивачі мають право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

При вирішенні справи суд враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у пункті 4 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», яким передбачено, що в силу ст. 61 ЖК України, житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК України (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду.

Оскільки в даний час спірне житлове приміщення є об'єктом комунальної власності міста, відповідач, як власник та відповідно наймодавець є належним відповідачем у позові.

З урахуванням вищевикладеного, суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідачів про те, що обраний позивачами спосіб захисту своїх прав не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також, судом не можуть бути прийняті до уваги ствердження представника відповідачів про те, що позивачі не були зареєстрованим у даному жилому приміщення, оскільки дана обставина не може спростовувати факт проживання позивачів у квартирі АДРЕСА_1, що і зазначено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», згідно якого, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1, ОСОБА_2 однією сім'єю з померлим ОСОБА_3 та визнання їх як членами сім'ї наймача, а також визнання за ним права користування вищевказаною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідачів на користь позивачів необхідно стягнути судові витрати в рівних частках у розмірі по 487 грн. 20 коп. з кожного.

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст. 29 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. ст. 61, 64, 65, 106 ЖК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради про встановлення факту постійного проживання, визнання членом сім'ї наймача та право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 487 грн. 20 коп.

Стягнути з Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська