АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Гринь Костянтина Володимировича в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк» (надалі-ПАТ «Приватбанк») звернулось у суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позов обґрунтовувався тим, що 04 липня 2007 року між сторонами укладено договір №К3М0АW22906344, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 7 011,55 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 липня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ Приватбанк» і відповідач 04 липня 2007 року уклали договір застави рухомого майна, згідно з яким ОСОБА_2 передав у заставу автомобіль марки «ВАЗ», модель 210934, рік випуску - 2007, тип ТЗ: легковий хетчбек, номер кузова/шассі: НОМЕР_2, реєстраційний номер:НОМЕР_1.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим позивач просив у рахунок погашення заборгованості, в сумі 29074,74 дол. США, що еквівалентно 681210грн.15коп., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ», модель:210934, рік випуску - 2007, тип ТЗ: легковий хетчбек, номер кузова/шассі: НОМЕР_2, реєстраційний номер:НОМЕР_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено на підставі статті.267 ЦК України - у зв'язку з сплином строку позовної давності.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Приватбанк», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника банку, яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, 04 липня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір №K3M0AW22906344 (а.с.13-14), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі через касу банку або перерахування на поточний рахунок автосалону на строк з 04 липня 2007 року по 03 липня 2012 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 5 213,65 дол. США на наступні цілі: купівля автомобіля; 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обмежень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2., а також у розмірі 1797,90 доларів СШA на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,67 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,23% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 4 по 9 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позивальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 118,08 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Відповідно до п. 7.3. кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає застава автомобіля ВАЗ 210934.

Встановлено, що 04 липня 2007 року між сторонами укладено договір застави рухомого майна (а.с.15-16), яким забезпечено виконання зобов'язань за кредитним договором №КЗМ0АW22906344 від 04 липня 2007 року, за яким в заставу передано автомобіль марки ВАЗ 210934, 2007 року випуску, легковий хечбек, кузов НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на праві власності.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «ВАЗ», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_2 (а.с.17).

Пунктом 24 вищезазначеного договору застави рухомого майна передбачено звернення стягнення на предмет застави, серед іншого, шляхом передачі предмета застави у власність заставодержателя у рахунок виконання зобов'язання за кредитним договором.

Крім того, у випадку порушення заставодавцем/позивачальником будь-якого із зобов'язань за кредитним договором, або даним договором застави, заставодавець зобов'язаний доставити предмет застави за вказаною в договорі адресою у строк 7 днів з моменту пред'явлення заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строк сплати якої настав.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №КЗМ0АW22906344 від 04 липня 2007 року, станом на 10 квітня 2015 року заборгованість відповідача становить 29 074,27 дол. США, що складається з: 5 292,07 дол. США - заборгованості за кредитом; 6 131,84 дол. США - заборгованості за відсотками; 563,53 дол. США - заборгованість з комісії та 17 086,83 дол. США - заборгованість з пені. (а.с.6-8,47-49).

19 березня 2015 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення від 05 березня 2015року про необхідність у термін не пізніше 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість в сумі 28331,03 дол. США (а.с.10-12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши та вивчивши наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним зговором, останнє погашення заборгованості ОСОБА_2 мало місце 09 квітня 2008 року, доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів до суду не було надано, а позивач звернувся до відповідача з вимогою виконання зобов'язання 19 березня 2015 року, а з даним позовом -у квітні 2015 року, а отже зі спливом строків позовної давності, заяву про застосування якої подано представником відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду та вважає їх законними й обґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги щодо того, що строк позовної давності збігає тільки з дати, визначеної п.7.1 кредитного договору, а саме 03 липня 2012 року, а тому позивачем було дотримано строку з зверненням, колегія суддів оцінює критично та визнає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, позичальником було порушено свої зобов'язання, останній платіж боржником внесено 09 вересня 2008р.

Між тим, представником відповідача до суду подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.81).

Згідно положень частиною4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою до відмови у позові.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

ОСОБА_2 первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами), про що також зазначено в п. 6.2 кредитного договору.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У зв'язку з порушенням боржником строків погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене статтею 1050 ЦК України право, надіславши 05 березня 2015 року вимогу про повернення основного зобов'язання й погашення заборгованості по наданому кредиту та попередив, що у випадку неусунення порушень, не пізніше 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги та непогашення простроченої заборгованості, - буде звернено стягнення на предмет застави шляхом продажу або будь-яким іншим чином, передбаченим договором або законом (а.с.10)

Однак, кредитним договором було встановлено строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця з 4 по 9 число кожного, а, отже, в силу того, що позивачем не надано доказів вчинення відповідачем інших платежів, чи списання банком коштів в рахунок погашення заборгованості при настанні строків платежів після зазначеного розрахунком заборгованості останнього внесеного відповідачем платежу (09 квітня 2008 року) (а.с.6 на зворот.), то відповідно й строк позовної давності спливає саме з дати останнього платежу, зробленого відповідачем.

Отже, з урахуванням дати останнього платежу - 09 вересня 2008 року, звернення у суд з позовом у квітні 2015р. свідчить про порушення строків давності, передбачених положеннями ст.ст.257,258 ЦК України, про застосування яких представником відповідача подано заяву (а.с.61-65).

Такі ж висновки викладено і в правовій позиції Верховного Суду України від 19 березня 2014р. в справі № 6-20 цс14.

За таких обставин, районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у позові.

Районний суд з достатньою повнотою з'ясував обставин справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права і ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Гринь Костянтина Володимировича в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 755/8933/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3806/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.