АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

головуючого судді Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д..,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївни, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому зменшивши його вимоги, до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 6317 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано.

На вересень 2015 р. позивач запланував провести відпустку з сином у Російській Федерації у родичів.

13 червня 2015 р. відповідач надала нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, після чого позивач придбав авіаквитки для себе, сина та батька на 4 вересня 2015 року та у зворотному напрямку. Проте, з невідомих причин відповідач забрала сина з місця їх спільного проживання і стала переховувати його, не давши можливості виїхати до Росії на відпочинок з дитиною. Його неодноразові звернення до відповідача з приводу вирішення конфліктної ситуації були марними, внаслідок чого він не зміг реалізувати своє право на спільний відпочинок з дитиною.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року у позові відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 10400 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не дослідив своїх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1- ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, Трєт*як Л.В. та її представник скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Шлюб сторін розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 p., яке набрало законної сили 24 березня 2015 р. (а.с.27).

Як вбачається з пояснень сторін, після розірвання шлюбу вони продовжували мешкати разом і з дитиною за адресою АДРЕСА_1.

30 червня 2015 р. ОСОБА_6 надала свою згоду на тимчасовий виїзд за кордон - до Російської Федерації, у період з 1 по 20 вересня 2015 p., малолітнього сина ОСОБА_4 з метою відпочинку у супроводі батька, що було оформлено нотаріально засвідченою заявою (а.с. 11).

13 серпня 2015 р. ОСОБА_1 придбав в ТОВ «Феєрія Флай» квитки на літак рейсом «Київ-Москва», «Москва-Челябінськ» на 4 вересня 2015 р. та у зворотному напрямку на 16 вересня 2015 р. на 3 особи - на себе, малолітнього сина та батька ОСОБА_7, сплативши за квитки 21523 грн. (а.с.19, 20, 21, 22, 23, 24).

29 серпня 2015 р. ОСОБА_6 склала заяву про скасування своєї попередньої заяви про згоду на тимчасовий виїзд за кордон сина ОСОБА_4 у супроводі батька. Підпис ОСОБА_2 у зазначеній заяві було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М. (а.с. 65).

Відкликавши згоду на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини, ОСОБА_2 сина батьку для поїздки не надала.

Позивач у позові зазначає, що таким діями відповідача йому завдано матеріальні збитки у зв*язку з придбанням авіаквитків, а також завдано і моральну шкоду, позбавивши спілкування з дитиною.

Так, згідно з приписами статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнана у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже з огляду на зміст зазначених норм матеріального права зобов'язання з відшкодування шкоди виникає при наявності таких складових: протиправної поведінки відповідача: настання шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди.

Згідно положень статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте доказів, які б підтверджували винність і протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вину відповідача, позивачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такі ж положення щодо виїзду за кордон громадян України, які не досягай шістнадцятирічного віку, містяться у Правилах перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 р.

Відтак необхідною умовою для перетину державного кордону особою, яка не досягла шістнадцяти років, є супровід її обома батьками або наявність їх нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон.

Згідно з принципом диспозитивності, закріпленим у частині 1 статті 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Стаття 141 Сімейного кодексу України встановлює принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини незалежно від розірвання шлюбу між батьками і проживання їх окремо від дитини, а стаття 157 цього Кодексу закріплює правило, відповідно до якого питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У разі виникнення між батьками спорів у сфері реалізації ними батьківських прав положення сімейного законодавства України передбачають можливість їх вирішення органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на суть волевиявлення відповідача, зафіксованого у нотаріально посвідченій заяві про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина у супроводі батька, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою зазначена заява правочином не являється, оскільки вона не спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Відмова від цього права є нікчемною.

Суд першої інстанції правильно зазначав, дія ОСОБА_2 щодо скасування наданої нею зави про згоду на виїзд дитини за кордон в супроводі батька суд вважає правомірними.

Положення, закріплені у частинах 2, З, 4 статті 13 ЦК України, забороняють зловживання суб'єктивним правом шляхом вчинення певних дій з наміром завдати шкоди іншій особі та зловживання правом в іншій формі, а також зобов'язують особу при здійсненні цивільних прав додержуватися моральних засад суспільства.

Не було судом встановлено, діями відповідача по скасуванню раніше наданої згоди на виїзд дитини за кордон в супроводі батька, були вчинені з наміром завдати шкоди позивачу або суперечать моральним засадам суспільства.

Доводи апеляційної скарги стосовного того, що відповідач своїми діями порушила права на спілкування з дитиною, за наведених вище обставин, є безпідставними.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308, 313 ПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: