Провадження № 22ц/790/6194/16 Головуючий 1-ї інстанції Пілюгіна О.М.
Справа № 635/231/16-ц Доповідач Бровченко І.О.
Категорія договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Карімової Л.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідністю «Торгівельна мережа «Жираф», про визнання договорів недійсними та визнання права власності на нежитлову будівлю, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив під час судового розгляду справи та остаточно просив визнати недійсним договір позики грошей на суму 525000 грн., укладений 01 грудня 2008 року між позивачем ТОВ «ЕТАЛОН-К» та відповідачем ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстрований № 2608; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525000 грн., укладений 09 червня 2010 року між позивачем ТОВ «ЕТАЛОН-К» та відповідачем ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827; визнати за позивачем ТОВ «ЕТАЛОН-К» право власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4 та внесену до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 51.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року він є власником нежитлової будівлі площею 1090,30 кв. м за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4 і 13 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно оновлено запис про реєстрацію права власності позивача на вказану нежитлову будівлю. Частина приміщень вказаної нежитлової будівлі здається позивачем в оренду третій особі по справі ТОВ «ТМ «Жираф». 11 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_2 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірну нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4 і її представник висунув вимоги до третьої особи про переукладення договорів оренди та здійснення оплати на користь ОСОБА_2, як нової власниці. Внаслідок зазначених обставин у грудні 2015 року позивачу стало відомо, що 01 грудня 2008 року між позивачем, від імені якого на підставі Статуту та протоколу № 4 зборів засновників від 26 червня 2008 року діяла директор ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_1 укладено та нотаріально посвідчено договір позики грошей, за умовами якого ОСОБА_1 повинен передати позивачу грошові кошти у сумі 525000 грн. строком до 01 червня 2009 року з умовою сплати щомісячних відсотків у розмірі 3,5 %. На забезпечення виконання вказаного договору позики між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку було передано належну позивачу нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4. 12 квітня 2010 року між відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року. 09 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким предмет іпотеки нежитлова будівля площею 1090,30 кв. м, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, перейшла у власність ОСОБА_2 Позивач із вказаними договорами не згоден з наступних підстав. Так, при укладанні 01 грудня 2008 року договору позики грошей на суму 525000 грн. директор ОСОБА_6 діяла від імені позивача без достатніх на те повноважень, оскільки за п. 11.5 Статуту позивача, зареєстрованого 27 червня 2008 року, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50000 грн., що є підставою визнання вказаного договору позики недійсним. За даними бухгалтерського обліку позивача, його податковою звітністю позивач не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 525000 грн. та не сплачував проценти за користування ними і вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01 грудня 2008 року позивачем схвалено не було. Крім того, при укладанні договору позики 01 грудня 2008 року ОСОБА_1 діяв як фізична особа, а не як підприємець і укладений договір не відповідає Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за нормами якого фінансові послуги можуть надаватися фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами підприємцями, а можливість надання окремих фінансових послуг не фінансовими установами, надається лише юридичним особам. Оскільки вчинений з перевищенням повноважень договір позики від 01 грудня 2008 року не було схвалено позивачем він є недійсним, і як наслідок недійсним є договір іпотеки від 01 грудня 2008 року укладений на забезпечення виконання договору позики. В силу недійсності договору позики і договору іпотеки, не спричиняє правових наслідків для позивача і договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525000 грн., тому позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним договір позики грошей на суму 525000 грн., укладений 01 грудня 2008 року між ТОВ «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2608.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525000 грн., укладений 09 червня 2010 року між ТОВ «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «ЕТАЛОН-К» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК не перевірялось. Рішення суду першої інстанції перевіряється судом апеляційної інстанції з підстав, якими були обґрунтовані позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні з підстав, передбачених п.п. 1-4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 01 серпня 2008 року ТОВ «ЕТАЛОН-К» придбало у акціонерного товариства закритого типу проектного конструкторсько-технологічного бюро «Електротехмонтаж» нерухомий обєкт нежитлову будівлю виробничо-складського приміщення літ. «А-1», загальною площею 1090,30 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, про що свідчить договір купівлі-продажу від 01 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, зареєстрований за № 2864 (Т.1 а.с. 21-22).

Згідно акту приймання-передавання від 01 квітня 2008 року акціонерне товариство закритого типу конструкторсько-технологічне бюро «Електротехмонтаж» передало, а ТОВ «ЕТАЛОН-К» прийняло нежитлової будівлі за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, площа ОСОБА_5 (Т.1 а.с. 238).

29 серпня 2008 року ТОВ «ЕТАЛОН-К» зареєструвало право власності на нерухоме майно за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, в Комунальному підприємстві «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом № 20059462 від 29 серпня 2008 року (Т.1 а.с. 239).

01 грудня 2008 року між ТОВ «ЕТАЛОН-К», від імені якого на підставі Статуту ТОВ «ЕТАЛОН-К», протоколу № 4 зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, діяла директор ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровано в реєстрі за № 2608 (Т.1 а.с. 7-8).

Пунктами 1-3 договору позики передбачено, що ОСОБА_1 при укладанні цього договору передав у власність позичальникові строком до 01 червня 2009 року грошові кошти в розмірі 525000 грн., що виходячи з встановленого сторонами курсу складає 70000 дол. США. Таку ж саму суму з урахуванням 3,5 відсотків щомісячних позичальник зобовязується передати позикодавцеві до 01 червня 2009 року. Зазначені в п. 1 цього договору грошову суму позикодавець передав, а позичальник прийняв до укладання цього договору. Повернення боргу має бути здійснено в м. Харкові готівкою.

З договору позики вбачається, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 були перевірені повноваження представника ТОВ «ЕТАЛОН-К» (Т.1 а.с.8).

Крім того, між ОСОБА_8 та ТОВ «ЕТАЛОН-К» у простій письмовій формі укладено додатковий договір до договору позики, згідно умов якого повернення грошових коштів та відсотків буде відбуватися безпосередньо в доларах США, згідно суми та умов визначених у договорі позики.

На забезпечення виконання зобовязання щодо повернення грошей, за договором позики від 01 грудня 2008 року, між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕТАЛОН-К», від імені якої діє директор ОСОБА_6, укладено договір іпотеки від 01 грудня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за № 2610 (Т.1 а.с. 9-12).

Згідно п. 1 договору іпотеки, ТОВ «ЕТАЛОН-К» передало ОСОБА_1 наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, виробничо-складського приміщення літ. «А-1», загальною площею 1090, 30 кв.м, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, пл. Ю. Кононенка, 4.

Відповідно до умов договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобовязань, забезпечених іпотекодавцем цим договором, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору.

При укладанні договору іпотеки від 01 грудня 2008 року сторони підтвердили, що діють добровільно і перебувають при здоровому розумі та ясні памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними договорів.

Також приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 встановлена дієздатність сторін, а також правоздатність та дієздатність ТОВ «ЕТАЛОН-К» і повноваження представника та належність нежитлової будівлі товариству.

12 квітня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла на себе право вимоги і стала кредитором за договором позики грошей укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЕТАЛОН-К»; вказане товариство прийняло у власність грошові кошти у розмірі 525000 грн., що складає із встановленого сторонами курсу 70000 доларів США, про що свідчить вказаний договір, посвідчений 12 квітня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 489 (Т.1 а.с. 56-57).

З договору про відступлення права вимоги вбачається, що станом на 12 квітня 2010 року зобовязання щодо повернення боргу ТОВ «ЕТАЛОН-К» позикодавцю ОСОБА_1 не виконане.

За цим договором до ОСОБА_2, як до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав, в тому числі: право вимагати від ТОВ «ЕТАЛОН-К» повернення новому кредиторові, у власність грошової суми та сплати відсотків в порядку та умовах, визначених договором позики; вимагати від ТОВ «ЕТАЛОН-К» належного виконання зобовязань за рахунок забезпеченого договором іпотеки майна та знаходиться в іпотеці.

У звязку з відступленням права вимоги при укладанні цього договору ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_1 710528 грн., що на момент укладання договору за офіційним курсом Національного банку України становить 89600 дол. США,

19 квітня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 на адресу ТОВ «ЕТАЛОН-К» направлено заяву представника ОСОБА_1- ОСОБА_10 про укладання 12 квітня 2010 року договору про відступлення права вимоги за договором позики від 01 грудня 2008 року (а.с. 58).

09 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ЕТАЛОН-К», в особі директора ОСОБА_11, який діє на підставі Статуту (нова редакція), зареєстрованого Виконавчим комітетом Харківської міської ради 27 червня 2008 року, номер запису 04011396, та Протоколу № 8 загальних зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 16 січня 2009 року, укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 827 (Т.1 а.с. 13-15).

Згідно п. 1.1 договору ТОВ «ЕТАЛОН-К» передає, а ОСОБА_2 приймає у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належну іпотекодавцю на праві приватної власності нежитлову будівлю виробничо-складського приміщення літ «А-1», загальною площею 1090, 30 кв.м, що розташовані за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області, площа ОСОБА_5, 4.

06 травня 2015 року, тобто після укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09 червня 2010 року, ТОВ «ЕТАЛОН-К» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було оновлено запис про реєстрацію за ТОВ «ЕТАЛОН-К» права власності на нежитлову будівлю площею 1090,30 кв. м за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4, на підставі дублікату договору купівлі-продажу, серія та номер: 811, виданий 03 травня 2015 року, видавник: приватний нотаріус ХРНО ОСОБА_7 (Т.1 а.с. 207).

11 грудня 2015 року право власності на нежитлову будівлю за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827, про що свідчать Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (Т.1 а.с. 30-33, 59).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір позики грошей на суму 525000 грн. від 01 грудня 2008 року укладений між ТОВ «ЕТАЛОН-К» та відповідачем ОСОБА_1, вчинений представником ТОВ «ЕТАЛОН-К» з перевищенням повноважень і не схвалений самим позивачем, оскільки за даними бухгалтерського обліку позивача та його податкової звітність товариство не отримувало грошових коштів та не сплачувало відсотки за договором позики, тому суд на підставі ч. 2 ст. 203 та ст. 241 ЦК України визнав недійсним договір позики. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 09 червня 2010 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем, підлягає визнанню недійсним, оскільки при укладанні вказаного договору від імені позивача на підставі протоколу № 8 загальних зборів засновників позивача від 16 січня 2009 року діяв директор ОСОБА_11, якому право укладати договір про задоволення вимог іпотекодержателя позивач не надавав, а цими загальними зборами він був тільки призначений директором, при цьому судом визнано недійсним договір позики грошей та похідний від нього іпотечний договір.

Однак, із такими висновками районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки ці висновки в даному випадку є помилковими і такими, що не ґрунтується на законі.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Крім того, управління товариством також здійснюють його органи загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України). За системним аналізом норм ЦК України (статті 99, 145, 147), ГК України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 58, 59, 62, 63) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, повязані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі й укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

При цьому частиною четвертою статті 92 ЦК України передбачено, що якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обовязки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Таким чином, закон вимагає, щоб виконавчий орган товариства діяв добросовісно і розумно, керуючись інтересами товариства, а не власними. За порушення цієї вимоги на виконавчий орган може бути покладений обовязок відшкодувати завдані товариству збитки.

Однак закон ураховує, що питання визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій є внутрішніми взаємовідносинами юридичної особи та її органу, тому сам лише факт учинення виконавчим органом товариства протиправних, недобросовісних дій, перевищення ним своїх повноважень не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами.

Частина третя статті 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником із перевищенням повноважень (статті 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (стаття 203, частина перша статті 215 ЦК України).

За таких обставин, з урахуванням статті 98 ЦК України та з огляду на приписи статей 92, 203, 215, 241 ЦК України рішення загальних зборів учасників товариства є актами, що зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання відносин у різних питаннях діяльності товариства, і мають обовязковий характер для субєктів цих відносин.

Договір укладений виконавчим органом товариства (директором) з третьою особою, з порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва, може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження в повноваженнях виконавчого органу товариства.

Закон не установлює виключного переліку обставин, які свідчать про недобросовісність чи нерозумність дій третьої особи у відносинах із юридичною особою. Тому з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав (стаття 12 ЦК України) висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, що обумовлені договором, і чи настали такі наслідки насправді.

З матеріалів справи вбачається, що 27 червня 2008 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області здійснено державну реєстрацію змін до Статуту ТОВ «ЕТАЛОН-К» (нова редакція), номер запису 4011396.

Відповідно до пункту 11.5 Статуту товариства, директор не має права підписувати договори, сума яких перевищує 50000 грн.

Директор товариства від імені товариства укладає усі не заборонені чинним законодавством України правочини, самостійно в межах чинного законодавства та цього статуту вирішує інші питання діяльності товариства, що не віднесені до компетенції загальних зборів товариства (п. 11.7 Статуту).

Відповідно до протоколу № 4 загальних зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 26 червня 2008 року, вирішено про перерозподіл часток співвласників та про призначення на посаду директора ТОВ «ЕТАЛОН-К» ОСОБА_12

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_12 після розірвання шлюбу присвоєно прізвище «Одабашян».

Відповідно до протоколу № 8 загальних зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 16 січня 2009 року, вирішено питання про звільнення з посади директора ТОВ «ЕТАЛОН-К» ОСОБА_6 та про призначення на посаду директора ОСОБА_11

З протоколу № 7 загальних зборів засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» від 25 листопада 2008 року вбачається, що зборами учасників ухвалено рішення укласти договір займу та договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової будівлі виробничо-складського приміщення літ. «А-1», загальною площею 1090, 3 кв.м, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4 та надати директору ТОВ «ЕТАЛОН-К» ОСОБА_6 повноваження щодо підписання договору займу та договору іпотеки нерухомого майна - нежитлової будівлі виробничо-складського приміщення літ. «А-1», загальною площею 1090, 3 кв.м, за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, площа ОСОБА_5, 4.

Згідно пункту 7 договору позики від 01 грудня 2008 року вбачається, що сторони у присутності нотаріуса стверджують, що однаково розуміють природу цього правочину та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені в праві укладати цей правочин; вони не визнані недієздатними; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти текс цього договору (Т.1 а.с. 7-8).

Перед укладанням договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 09 червня 2010 року, сторони попередньо були ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства України, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) та розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, керуючись ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», уклали цей договір про забезпечення вимог іпотекодержателя, що вбачається з змісту відповідного договору (Т.1 а.с. 13-16).

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підтверджуючих, що при укладанні спірних договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 діяли недобросовісно або нерозумно. Доказів того, що 25 листопада 2008 року загальними зборами засновників ТОВ «ЕТАЛОН-К» не приймалось рішення про укладання договору позики та іпотеки позивачем надано не було. Матеріали справи містять завірену копію зі справи нотаріуса протоколу № 7 загальних зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К», яка підписана членами загальних зборів засновників товариства. Спірні договори вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що вбачається зі змісту договорів. Доказів того, що участь відповідачів при укладанні спірних договорів була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ТОВ «ЕТАЛОН-К» нерухомого майна матеріали справи не містять.

Відсутність посилань у договорі позики від 01 грудня 2008 року на протокол № 7 загальних зборів засновників товариства, не є підставою для визнання його недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215, 241 ЦК України.

Крім того, посилання суду першої інстанції, що договір іпотеки, який є похідним від договору позики, визнано недійсним, є безпідставним, оскільки з позовними вимогами про визнання договору іпотеки недійсним позивач не звертався, зазначені позовні вимоги судом першої інстанції не розглядались та відповідне рішення не приймалось.

Твердження позивача, за даними бухгалтерського обліку товариства та його податкової звітності останній не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 525000 грн., не стосуються факту отримання грошей, а можуть лише свідчити про неналежне виконання службових обов'язків відповідної посадової особи підприємства.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Пунктом 2 договору позики від 01 грудня 2008 року передбачено, що зазначені в п. 1 цього договору грошову суму позикодавець передав, а позичальник прийняв до укладання цього договору.

Згідно п. 7.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637, відповідальність за дотримання порядку ведення операцій з готівкою покладається на підприємців, керівників підприємств. Особи, які винні в порушенні порядку ведення операцій з готівкою, притягуються до відповідальності в установленому законодавством України порядку. У разі виявлення порушень установленого порядку ведення операцій з готівкою органи державної податкової служби України застосовують до порушників штрафні санкції на підставі подання органів контролю згідно з законодавством України.

Посилання ТОВ «ЕТАЛОН-К», що укладений договір позики від 01 грудня 2008 року не відповідає вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», є помилковим.

Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, цей Закон регулює відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

Пунктом 7 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що учасники ринків фінансових послуг - юридичні особи та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які відповідно до закону мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України, та споживачі таких послуг.

З договору позики від 01 грудня 2008 року вбачається, що грошові кошти ОСОБА_1 надавались товариству як фізичною особою, у звязку з чим на правовідносини які виникли між сторонами дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не поширюється.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсними договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя і в цій частині задоволені позову відмовити.

Враховуючи, що у задоволені позовних вимог немайнового характеру ТОВ «ЕТАЛОН-К» відмовлено, підлягає скасуванню судовий збір який був стягнутий судом першої інстанції з відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи судова колегія вважає, що з ТОВ «ЕТАЛОН-К» на користь ОСОБА_1 підлягає сплаті судовий збір у розмірі 3031 грн. 60 коп.

Відповідно п.п. 6 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України №3674-VI від 8 липня 2011 року «Про судовий збір», ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Згідно з п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання юридичною особою або фізичною особою підприємцем до суду позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_1 з ТОВ «ЕТАЛОН-К» належить стягнути судові витрати у розмірі 3031 грн. 60 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. При цьому переплачена сума судового збору у розмірі 19716 грн. 97 коп. не враховується судовою колегією при розподілі судових витрат, оскільки порядок повернення такої суми передбачений п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року в частині визнання договорів недійсними, змінити.

У задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа товариство з обмеженою відповідністю «Торгівельна мережа «Жираф», про визнання недійсним договору позики грошей на суму 525000 грн., укладений 01 грудня 2008 року між ТОВ «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_1 Миколаєвичем, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2608; визнання недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя на суму 525000 грн., укладений 09 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстровий № 827, а також стягнення з ОСОБА_1 Миколаєвича та ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» судового збору у розмірі 1378 грн. з кожного - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТАЛОН-К» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3031 грн. 60 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -