13.09.2016 ЄУН № 337/6535/14-ц
Провадження 2/337/3/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.

при секретарі - Гальцевої К.В.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання квартири особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В :

13.10.2014 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що під час шлюбу з відповідачем за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1, вона, як дружина має право на 1/2 частку спірного майна, добровільно розподілити майно відповідач не бажає, тому вона просить виділити їй у власність 1/2 частину спірної квартири вартістю 160075 грн., іншу 1/2 частину виділити у власність відповідача ОСОБА_2 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

01.12.2014 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за його особисті кошти, накопичені до укладення шлюбу з ОСОБА_4 та наданими йому рідними, та стягнуті на його користь понесені судові витрати.

У судове засідання позивачка ОСОБА_4 не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася, при розгляді справи по суті пояснила, що на придбання спірної квартири були витрачені спільні кошти, а саме - частина грошей, яку зібрав відповідач до укладення шлюбу у розмірі 13500 доларів США , крім того, вона у своїх близьких запозичила 13 тисяч доларів США, які передала чоловікові для придбання спірної квартири. Просить позов задовольнити, розділити між нею та відповідачем спірну квартиру в рівних частках, по 1/2 частці кожному та стягнуті понесені витрати; у задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_5 у судове засідання 13.09.2016 року не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася.

Представник позивачки ОСОБА_1 вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 законними та обґрунтованими та такими, що підтверджені у повному обсязі дослідженими у судовому засіданні наданими доказами, просить позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки вважає, що спірна квартира була придбана подружжям саме за спільні сумісні кошти під час шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 свої заявлені позовні вимоги підтримав, просить визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю, оскільки на придбання квартири вбули витрачені його власні кошти, зібрані до укладення шлюбу з позивачкою та кошти, надані йому його рідними, ОСОБА_4 коштів на придбання спірного житла взагалі не витрачала. Просить свій позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_4 на його користь понесені судові витрати. У задоволенні позову ОСОБА_4 про розподіл спірної квартири просить відмовити .

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що підстави для задоволення позову про розподіл квартири відсутні, оскільки на придбання квартири були витрачені особисті кошти відповідача, що підтверджено у судовому засіданні наданими з боку відповідача доказами, а саме тому спірна квартира належить йому на праві особистої приватної власності, підстави для її розподілу відсутні.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 234, 235 ЦПК України, суд розглядає в порядку позовного провадження спори про право та встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності прав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні суду пояснив, що він працює разом з ОСОБА_2 з 2007 року. З часу їхнього знайомства, ОСОБА_2 неодноразово розповідав, що має намір купити квартиру, накопичував гроші, майже всю заробітну платню обмінював на долари, які клав на депозитний рахунок, таким чином станом на 2012 рік він накопичив значну суму у доларах США. У жовтні 2013 року він випадково зустрівся з ОСОБА_2, при зустрічі останній повідомив, що його мрія здійснилася, він купує квартиру, а зараз він їде знімати долари з рахунку. Як розповідав йому ОСОБА_2, квартиру він купував за власні кошти, йому також допомагали грошима сестра та мати, ОСОБА_4 грошей не мала. До придбання квартири, подружжя ОСОБА_4 проживало окремо: ОСОБА_2 жив у гуртожитку, ОСОБА_4 знімала квартиру, разом вони стали проживати лише після придбання спірної квартири.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він працює разом з ОСОБА_2, підтримує дружні стосунки з 2010 року, ще до реєстрації шлюбу ОСОБА_2 мав намір купити собі житло у м. Запоріжжі та накопичував для цього гроші, економлячи на всьому, зберігав гроші на депозитному рахунку в банку. ОСОБА_2 ще до одруження з ОСОБА_4 розповідав йому, що вже має можливість купити житло, підшукував варіанти. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, ОСОБА_2 до самого часу купівлі спірного житла мешкав у гуртожитку, з ОСОБА_4 спільного господарства не вів. ОСОБА_4 проживала у своїх родичів. Наприкінці 2013 року після роботи ОСОБА_2 звернувся до нього з проханням з'їздити до банку, щоб зняти готівку, при цьому пояснив, що гроші для придбання квартири він частково брав у борг у своєї сестри та матері, ОСОБА_4 ніяких грошей на придбання квартири не давала. В той день він супроводжував його у відділення «Кредитпромбанку», що розташоване біля зупинки «Будинок Одягу». ОСОБА_2 зняв готівкою 20 тисяч доларів США, вони поїхали у гуртожиток, де ОСОБА_2 перераховував гроші, ОСОБА_4 в цей день до нього не приїжджала. Наступного дня він разом с ОСОБА_2 їздив на ринок «Анголенко» обмінювати долари на гривні, щоб «виграти на курсу». Після обміну валюти також повернулися до гуртожитку, ОСОБА_4 також в цей день до ОСОБА_2 не приїжджала. Лише після придбання спірної квартири, подружжя ОСОБА_2 почало проживати разом, а потім припинило шлюбні відносини.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що раніше він працював АТ «Мотор Січ» та підтримував дружні стосунки з ОСОБА_2 ОСОБА_2 мешкав у гуртожитку, економив на всьому, залишався працювати надурочно, усю свою заробітну платню обмінював на долари США, які клав на депозит, оскільки прагнув придбати житло. ОСОБА_4 також працювала на одному підприємстві, мешкала у своїх родичів, незабаром після одруження ОСОБА_2 купив квартиру, де вони стали проживати разом. Весілля не грали. До укладення шлюбу ОСОБА_2 накопичив більш ніж 20 тисяч доларів, йому допомагали також мати та сестра. ОСОБА_2 в ході бесіди постійно обговорював можливі варіанти, стан квартир та район, де краще купити квартиру. Восени 2012 року він випадково зустрів ОСОБА_2, який повідомив, що буде купувати квартиру, грошей для придбання квартири у нього достатньо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_4 є його племінницею, яка у листопаді 2013 року уклала шлюб з ОСОБА_2 З якого часу вони вели спільний бюджет, йому не відомо. Мати ОСОБА_4, його сестра зверталася до нього з проханням допомогти грошима на придбання спірної квартири. Він надав в борг ОСОБА_4 3 тисячи доларів США. Остання написала йому розписку, з ОСОБА_2 питання щодо боргових зобов'язань вони не обговорювали, але він знав, що у останнього гарний заробіток, тому вони повернуть йому гроші. Чи були ці гроші витрачені на придбання спірної квартири, йому достеменно невідомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є бабусею позивачки ОСОБА_4, якій у 2013 році надала в борг 2 тисячі доларів США для придбання спірної квартири, при цьому зазначила, що з ОСОБА_2 питання щодо займу грошей не обговорювалося, його особа взагалі була їй невідома, строк повернення грошей не обговорювався, розмір та джерело доходів сторін їй невідомий, в день займу 20.10.2013 року ОСОБА_4 написала їй розписку, яку вона зберігала у себе.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що у жовтні 2013 року вона надала ОСОБА_4 в борг 1 тисячу доларів США для придбання спірної квартири, на що остання написала відповідну розписку,

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона працювала разом з ОСОБА_2 з 2006 року по 2013рік. ОСОБА_2 економив на всьому, хватаючись за можливі додаткові заробітки, мав гарний дохід, який накопичував у доларах на рахунку в банку. З ОСОБА_4 він познайомився наприкінці 2012 року, весілля не гуляли бо економили. Восени 2013 року він прийшов на роботу радісний, вихвалювався, що досяг своєї мети, буде купувати двокімнатну квартиру, грошей достатньо, мати та сестра йому трохи допоможуть. Про участь дружини у придбанні квартири він ніколи не розповідав. Одного разу, на день народження ОСОБА_2 вона за телефоном спілкувалася з його матір'ю, яка цікавилася як її син, розмова зайшла про наміри купити житло, бо її син важко працював. Вона їй сказала, що допоможе синові досягнути мети, у разі необхідності, надасть йому частку грошей.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що з ОСОБА_2 вони знайомі з 2005 року, разом працювали. ОСОБА_2 регулярно обмінював заробітну платню на долари, мав депозитний рахунок, мати та сестра також допомагали йому накопичувати збереження, бо йому необхідно було придбати житло у м. Запоріжжі. Восени 2013 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_4, через місяць після одруження придбав спірне житло за власні кошти. Варіанти ОСОБА_2 підшукував самостійно, самостійно вибирав житло. ОСОБА_4 ніякої участі у придбанні спірної квартири не приймала, про ці обставини було добре всім відомо на підприємстві.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 Спірна квартиру брат придбав під час шлюбу брат з ОСОБА_4, але не за спільні кошти, бо до придбання спірного житла однією сім'єю з ОСОБА_4 не проживав, єдиного господарства вони не вели. У її брата був відкритий депозитний рахунок у валюті в ПАТ«Дельта Банку, а після закінчення терміну вкладу, у 2012 році у ПАТ «Дельта Банк» почалися проблеми. Оскільки вона є працівником банку, а тому їй відомо про кращі умови кредитування, тому вони з братом вирішили, що відкриють рахунок на її ім'я, щоб отримати кращі відсотки, оскільки брат накопичував гроші, бо мав намір купити квартиру. Також у їхньої матері був відкритий депозит на 10 тисяч доларів. Також у брата був відкритий карткових рахунок у гривнях. Коли брат найшов остаточний варіант, вона на його прохання у жовтні 2013 року перерахувала 7000 гривень, а пізніше через два тижні 8200 гривень, бо йому потрібно було оплатити задаток. 23 жовтня 2013 року брат приїхав до неї в м. Краматорськ. Вона знала зі свого рахунку (на який раніше було покладені гроші брата) 13745 доларів США, та щоб не везти готівку транспортом у м. Запоріжжя, брат поклав їх на своє ім'я, щоб потім зняти у м. Запоріжжі, також мати знала 333 долари зі свого рахунку та докупили ще 2 долари, які ОСОБА_2 також поклав на свій рахунок . Час на квитанціях не співпадає тому, що валютні операції здійснювалися у різних касах, де на різних комп'ютерах був запрограмований свій час. Також їх мати ОСОБА_17 24.10.2013 року зняла 10 тисяч доларів США, які збирала понад десять років, які також були зараховані на рахунок брата. 3500 доларів США були зарахована на рахунок після спливу операційного часу у банку, тому зазначений час наступного дня. Спірна квартира була придбана цілком за кошти брата та їхньої родини, ОСОБА_4 ніякої участі не приймала. Брат не купив квартиру до укладення шлюбу, тому, що не найшов гідного варіанту. Вона пропонувала укласти договір дарування коштів. Але брат повідомив, що цього не потрібно, все буде добре, бо довіряв своїй дружині.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що ОСОБА_4 є його двоюрідною сестрою, обставини придбання спірної квартири йому невідомі, він ніколи грошових коштів своїй сестрі не позичав. Його викликали до слідчого, де йому стало відомо про існування розписки від імені його сестри про те, що він нібито надав їй у борг 5 тисяч доларів, але це не відповідає дійсності. Ніякої розписки ОСОБА_4 йому не писала, грошей в борг не позичала.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_18, доводи представників суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено:

21 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, який був зареєстрований Шевченківським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 362.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_19.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2015 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

28 жовтня 2013р. на ім'я ОСОБА_2 була придбана квартира АДРЕСА_1. Вартість квартири склала 216 240 грн. 00 коп., що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 28.10.2013р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11734766.

До придбання спірної квартири ОСОБА_2 відповідно до довідки від 17.09.2014 року мешкав за адресою АДРЕСА_2 з 19.07.2005 року по 12.11.2013 року. 19.11.2013 року ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі, відповідно до даних паспорта громадянина України.

До укладення шлюбу з ОСОБА_4 придбання спірної квартири ОСОБА_2 накопичував власні кошти для придбання житла.

Так, згідно договору №003716/FDV21-12 строкового банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 22.06.2012р. ОСОБА_2 було внесено на депозит у ПАТ «Дельта Банк» 9705 доларів США. Строк дії вкладу до 22 грудня 2012р. Внесення коштів підтверджується квитанцією №2330_103 від 22.06.2012р. ( т.1 а.п. 35-38)

Згідно договору №003889V/ FD21-12 строкового банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 10.10.2012р. ОСОБА_2 було внесено на депозит У ПАТ «Дельта Банк» 3700 гривень. Строк дії вкладу до 10 січня 2012р. Внесення коштів підтверджується квитанцією №1720_23 від 22.06.2012р.( т.1 а.п. 39-42)

11.10.2013 року ОСОБА_2 уклав з Агентством нерухомості ТОВ «Брок Сервіс плюс» на інформаційно-консультативні послуги при купівлі об'єкту нерухомості а саме двокімнатної квартири, згідно п.3.1. у разі покупки об'єкту ОСОБА_2 зобов'язався сплатити послуги агентства у розмірі 8 тисяч гривен. (т.1 а.п.87)

11.10.2013року ОСОБА_2 уклав договір про наміри з Агентством нерухомості ТОВ «Брок Сервіс плюс» і ОСОБА_20 щодо купівлі-продажу у строк до 30 жовтня 2013р. квартири АДРЕСА_1., згідно п.1.3 ОСОБА_2 передав у якості завдатку 12 285 грн. 00 коп, що еквівалентно 1500 доларів США, залишок задатку у розмірі 8190 грн., що еквівалентно 1 тисячі доларів США, ОСОБА_2 зобов'язався передати не пізніше 23.10.2013 року, залишок суми у момент укладення договору купівлі-продажу. Згідно п.1.2 визначена ціна продажу квартири у 217035 грн., що еквівалентно 26500 доларів США (Т.1 а.п.75)

26.07.2013р. ПАТ «Дельта Банк» на ім'я ОСОБА_2 за договором №004-04994-260713 від 26.07.2013р. відкрив картковий рахунок НОМЕР_2 у гривні, на який ОСОБА_2 робив накопичення із заробітної платні. 11.10.2013р. на зазначений ОСОБА_15 було перераховано 7000 грн. у цей же день ОСОБА_2 з зазначеного рахунку було знято кошти, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р., квитанцією №27303072 від 11.10.2013р.( Т.1 а.п.76)

За поясненнями ОСОБА_2, не спростованими позивачкою, до зазначеної суми ним було додано наявні готівкові кошти - 965грн. та сплачено 12 285грн. 00 коп. як завдаток за договором про наміри.

Як зазначалося вище, згідно п. 1.3. договору про наміри від 11.10.2013р. ОСОБА_2 узяв на себе зобов'язання у строк до 23.10.2013р. доплатити ще 8190грн. 00коп. завдатку.

21.10.2013р. на картковий рахунок на ім'я ОСОБА_2 ОСОБА_15 було перераховано 8200 грн. для сплати ОСОБА_20, що підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р.

24.10.2013р. на картковий рахунок ОСОБА_2 від ОСОБА_15 були зараховані 16 000 грн., що також підтверджується випискою по картковому рахунку за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р.

22.10.2013р. у ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 за договором №012-07976-221013 від 22.10.2013р. був відкритий картковий рахунок НОМЕР_3 у доларах США.

23.10.2013р. ОСОБА_15 зняла зі свого рахунку 13 745 долари США, які раніше їй передавав ОСОБА_2 (отриманих з відсотками за депозитним рахунком від 22.06.2012 року), зазначені кошти ОСОБА_2 разом з коштами, отриманими від матері ОСОБА_17 у розмірі 333 долари США та придбані 2 долари США поклав на свій картковий рахунок, щоб зняти їх у м. Запоріжжі. Зазначені обставини підтверджується випискою по картковому валютному рахунку за період з 01.10.2013р. по 31.10.2013р., заявою на зняття готівки №27743814, квитанцією №27743433, та випискою по угоді 010-04682-180513, згідно з якою ОСОБА_15 було знято 18.10.2013р. 15 106,64 долари США.

24.10.2013 року ОСОБА_17, що є матір'ю ОСОБА_2 перерахувала на валютний його рахунок двома платежами 3500 доларів США та 6500 доларів США. Наявність у ОСОБА_17 такої суми коштів підтверджується випискою по угоді 002-04994-190613 від 19.06.2013р., згідно якої у період з 19.06.2013р. по 17.09.2013р. в неї на депозиті знаходились кошти у доларах США. 17.09.2013р. їй було повернуто 10 275 долари США і 185,78 долар США як відсотки по вкладу.

Таким чином, мамою та сестрою ОСОБА_2 ( з урахуванням заощаджень, раніше зроблених ОСОБА_2 та знятих з депозитного рахунку) була надано 24 080 доларів США . Зазначені кошти ОСОБА_2 були зняті 24.10.2013р.

Постановою Правління Національного банку України від 06.05.2013 №210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою" були введені обмеження щодо суми готівкових розрахунків. З 1 вересня 2013 р. розрахунки між фізичними особами за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню понад 150 тисяч гривень повинні були здійснюватись шляхом переказу коштів з поточного рахунку фізичної особи - покупця на поточний рахунок іншої фізичної особи - продавця.

Фізична особа - покупець повинен був ініціювати переказ коштів з поточного рахунку за допомогою платіжних інструментів, визначених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зокрема платіжного доручення, а також електронного платіжного засобу (платіжної картки), якщо його емітовано до цього рахунку.

24.10.2013р. ОСОБА_2 відкрив у ПАТ «Український професійний банк» рахунок у національній валюті - гривні, що підтверджується договором банківського рахунку №135/ПР45., оскільки укладення договору купівлі-продажу було обумовлено з Агентством нерухомості ТОВ «Брок Сервіс плюс» та продавцем ОСОБА_20 на 28.10.2013р.

Вартість квартири за договором ? 216 240 грн. 00коп.

Накопичені 24 080 долари США. ОСОБА_2 обміняв на гривні та платіжним дорученням №1 від 28.10.2013р. через ПАТ «Український професійний банк перерахував 216 240грн. 00коп. ОСОБА_20 та сплатив наступні витрати: 2163,00грн. було сплачено як 1% державного мита при купівлі нерухомості, що передбачено Декретом КМ України «Про державне мито»; 2163,00 грн. було сплачено 1% збору на обов'язкове пенсійне страхування при купівлі нерухомості, що передбачено ЗУ «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування; 8180,00 грн. було сплачено за послуги агентству нерухомості ТОВ «Брок Сервіс плюс» згідно договору №000771 від 11.10.2013р., та здійснено оплату послуг нотаріуса за посвідчення договору купівлі-продажу, перевірку в реєстрах заборони на відчуження квартири, оплату банківських послуг за перерахунок грошей.

Згідно п. 3) ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У відповідності до Постанови Верховного суду від 25.11.2015 по справі 6-2333цс15 викладено наступну правову позицію, згідно якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте ( джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Доводи ОСОБА_4 та її представників стосовно того, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки була придбана на спільні сумісні кошти подружжя, що становили частку особистих заощаджень ОСОБА_4 та 135000 доларів, які за твердженням позивачки, вона отримала в борг від своїх знайомих та родичів на придбання спірної квартири, суд до уваги не бере з наступних підстав.

По-перше, ствердження ОСОБА_4 про надання нею 13500 доларів США вперше було викладено в її запереченнях на зустрічний позов, в якому ОСОБА_2 та його представником помилково було зазначено про накопичення останнім 13405 доларів США, бо як в подальшому з'ясувалося при розгляді справи договір депозиту 10.10.2012 року був відкритий ОСОБА_2 не на суму 3700 доларів США, на суму 3700 гривень.

Надані розписки ОСОБА_4 про взяття в борг грошових коштів на придбання спірного житла від ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_10, ОСОБА_11 суд до уваги не приймає з наступних підстав.

В судовому засіданні були оглянуті оригінали розписок, виконані від імені ОСОБА_4, ручкою одного кольору, на білих аркушах А4, які не містили будь-яких ознак старіння, ліній згину, тощо.

ОСОБА_2 намагався оспорити зазначені розписки у судовому порядку шляхом пред'явлення позовів про визнання договорів позики недійсними, а потім звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів з заявою про злочин.

Як встановлено рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 10.02.2016 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_11 про визнання договору позики недійним, яке набрало законної сили, договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 про передачу грошових коштів в розмірі 1000 доларів США, оформлений розпискою від 20.0.2013 року не може вважатися укладеним. Крім того, згідно дослідженого у судовому засіданні висновку комплексної комісійної технічної експертизи документів № 247/248 від 18.12.2015 року, надана на дослідження розписка, видана від імені ОСОБА_4 про прийняття в борг від ОСОБА_11 грошової суми у розмірі 1000 доларів, виконана пізніше зазначеної дати - 20.10.2013 року, але не раніше серпня 2014 року

Як встановлено рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2016 року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання договору позики недійним, яке набрало законної сили, договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 про передачу грошових коштів в розмірі 2000 доларів США, оформлений розпискою від 20.0.2013 року також не може вважатися укладеним. Крім того, згідно дослідженого у судовому засіданні висновку комплексної комісійної технічної експертизи документів № 245/246-15 від 23.10.2015 року, надана на дослідження розписка, видана від імені ОСОБА_4 про прийняття в борг від ОСОБА_10 грошової суми у розмірі 2000 доларів має ознаки примусового штучного впливу на аркуш паперу, метою якого, на думку суду, є лише викривлення тих фактів, які дійсно мали місце в минулому.

Відповідно до пояснень ОСОБА_18, брата ОСОБА_4, з останньою договору позики на суму 5 тисяч доларів США для придбання спірної квартири, він ніколи не укладав, про існування розписки від імені ОСОБА_4, копію якої суд надав йому для огляду, йому відомо не було.

Згідно витягу з кримінального провадження 0000191, ОСОБА_2 звернувся з заявою, внесеною до ЄРДР 19.01.2016 року за ч.1 ст.358 КК України, в якій повідомив про використання у судовому засіданні ОСОБА_4 підроблених документів-боргових розписок, на теперішній час досудове слідство триває.

Крім того, суд при оцінці боргових розписок як доказів враховує той факт, що заява ОСОБА_4 (а.п. 113) про надання згоди на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 спірної квартири посвідчена нотаріусом 17.10.2013 року, тобто до часу, датованого на боргових розписках.

Зазначені обставини, в сукупності викликають розумний сумнів суду в достовірності доказів - наданих розписок та пояснень в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, а тому не може вважати їх належними та допусти доказами на факт отримання ОСОБА_4 від своїх близьких 13500 доларів США на підтвердження факту придбання спірного житла на спільні сумісні кошти подружжя.

Враховуючи викладене, та ті обставини, що спірна квартира була придбана через місяць після укладення шлюбу, до придбання спірного житла подружжя мешкало окремо, спільного господарства не вело, суд вважає недоведеним позивачкою та її представниками, поза розумним сумнівом факту що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя ОСОБА_4, а тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо розподілу квартири, як спільного сумісного майна подружжя.

Доводи представника позивача про недоведеність ОСОБА_2 тих обставин, що квартира придбана за його власні кошти, у зв'язку з розбіжностями у часу, зазначеному на наданих квитанціях, суд до уваги не приймає, оскільки операція по заяві на зняття готівки №27743814 відбувалася у касі №1, а операція за квитанцією №27743433 - у касі №3, тобто на різних комп'ютерах, на яких час програмується особисто, крім того, належність коштів ОСОБА_15, ОСОБА_17 та перерахування їх ОСОБА_2, підтверджується іншими банківськими документами, про які суд зазначив вище, оригінали яких були надані та оглянуті у судовому засіданні.

Доводи представника позивача, що з виписки по депозитному рахунку ОСОБА_15 не можливо встановити, на які цілі були зняті кошти, спростовані у судовому засіданні поясненнями ОСОБА_15 та ОСОБА_2 Доводи представника позивача про неможливість зняття ОСОБА_2 через банкомат доларів США спростовано його поясненнями про здійснення операцій через термінал наданими квитанціями про видачу готівки, що за часом відповідають банківським операціям, виконаним на оплату здійснення певних дій, пов'язаних з укладенням договору купівлі-продажу житла, а тому судом до уваги не приймаються.

Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання спірної квартири його приватною власністю, законними, обґрунтованими та такими, що в повному обсязі підтверджені належними та спростованими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, відповідно позовні вимоги ОСОБА_4 про розподіл спірної квартири між подружжям задоволені бути не можуть.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, тому суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судових витрат, понесених на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та судового збору у розмірі 1600, 75 грн., відповідно до квитанцій, що містяться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 30, 57, 50, 208, 213-215 ЦПК України, ст.ст.2, 3, 60, 57 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, придбаної за договором купівлі-продажу квартири від 28.10.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12340, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Вовк І.І., особистою приватною власністю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 6600 ( шість тисяч шістсот) гривень 75 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк апеляційної скарги.

Суддя: Салтан Л.Г.