Справа № 758/8531/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Демченко Л. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телеканалу «Студії 1+1» відбулась трансляція передачі «ТСН.Тиждень» в якій ОСОБА_2, який на той час обіймав посаду Голови Дніпропетровської обласної адміністрації, була поширена інформація, у формі повідомлення у публічному виступі (інтерв'ю), частина з якої стосується особи позивача і є недостовірною.

Так, позивач вказав, що в контексті висловлювання ОСОБА_2 вказав: «У нас, в нефтепродуктовом бизнесе есть такая группа «Континиум», которая возглавляется, не побоюсь этого слова, организованной преступной группировкой, во главе которой стоит народный депутат ОСОБА_3 и который стоит вот за всеми этими событиями». Крім того, ОСОБА_2 стверджував, наступне: «..потому что Укртранснафта является стратегическим предприятием для обороны нашей страны и если в ней будет непорядок и безлад, а то, что задумал Господин ОСОБА_3 со своим ОПГ, в которое входит зам руководителя Нафтогаза по фамилии ОСОБА_1, в который входит председатель Наблюдательного совета - ОСОБА_6 ...и туда входит господин ОСОБА_4», «Что касается ОСОБА_4, что мы успели собрать, то на сегодняшний день он прописан на АДРЕСА_1. Там расположен центральный офис СБУ. Вот человеку нас живет в СБУ. А кто он вообще такой? Он появился из Харькова. В Харькове он познакомился с господином ОСОБА_6. В Харьков он попал из Луганска. В Луганске он был заместителем руководителя местного СБУ. Был одним из участников тех, кто сдал это отделение СБУ с оружием, со всем, сепаратистам год назад…. Это краткий портрет господина ОСОБА_4, который недавно стал членом ОПГ ОСОБА_3», «Но главный двигатель ОПГ ОСОБА_3 это человек, который находится в НАК Нафтогаз, это господин ОСОБА_1, в свое время был изгнан из Кременчугского завода за воровство бензина, бывший тоже правоохранитель. И вот эти товарищи решили захватить Укртранснафту».

Позивач вказав, що розповсюджена вище інформація є недостовірною, що підтверджується наступним.

Щодо висловлювання ОСОБА_2: «задумал Господин ОСОБА_3 со своим ОПГ, в которое входит зам руководителя Нафтогаза по фамилии ОСОБА_1... Но главный двигатель ОПГ ОСОБА_3 это человек, который находится в ПАК Нафтогаз, это господин ОСОБА_1», слід зазначити, що дані твердження ОСОБА_2, що позивач є учасником вже діючої групи, яка вчинила кримінально діяння. Однак, разом з тим, станом на момент розповсюдження вказаної інформації вироку суду, який набрав законної сили і яким би було встановлено участь позивача в організованому злочинному угрупуванні не існує, будь-яких офіційних даних, які вказують на внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань матеріалів, які свідчать про участь Позивача у злочинній організації разом з іншими особами, на яких вказує ОСОБА_2 (ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4) не наведені так саме, як і відсутні будь-які докази, які підтверджують наявність об'єктивної сторони злочину, вчиненого за участі Позивача.

Позивач зазначив, що вказана інформація про те, що він входить до організованого злочинного угрупування разом з ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є недостовірною з огляду на відсутність встановлення такого факту у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України, тобто обвинувального вироку суду відносно Позивача, який набрав законної сили.

Крім того, ОСОБА_2 у формі твердження розповсюдив інформацію, що позивач «в свое время был изгнан из Кременчугского завода за воровство бензина». Вказана інформація також є недостовірною. Позивач стверджує, що не був і не є учасником будь-якого кримінального провадження, пов'язаного з вчиненням злочину, передбаченого ст. 185 КК України щодо майна цього підприємства, що є достатнім доказом недостовірності інформації, розповсюдженої ОСОБА_2.

Також, позивач спростовує розповсюджену інформацію ОСОБА_2 щодо нього, а саме: «бывший тоже правоохранитель» мотивуючи тим, що ніколи не був працівником жодного правоохоронного органу України. Позивач звернув увагу в позовній заяві на те, що вказана інформація поширена в контексті висловлювання ОСОБА_2 про ОСОБА_4 «Что касается ОСОБА_4, что мы успели собрать, то на сегодняшний день он прописан на АДРЕСА_1. Там расположен центральный офис СБУ. Вот человек у нас живет в СБУ. А кто он вообще такой? Он появился из Харькова. В Харькове он познакомился с господином ОСОБА_6. В Харьков он попал из Луганска. В Луганске он был заместителем руководителя местного СБУ. Был одним из участников тех, кто сдал это отделение СБУ с оружием, со всем, сепаратистам год назад.... Это краткий портрет господина ОСОБА_4, который недавно стал членом ОПГ ОСОБА_3». А відтак за своїм змістом та контекстом висловлювання ототожнює його особу з ОСОБА_4 та його діяльністю, що також негативно впливає на його ділову репутацію.

Щодо розповсюдженої ОСОБА_2 інформації «И вот эти товарищи решили захватить Укртранснафту» ОСОБА_2 прямо пов'язує Позивача, як посадову особу НАК «Нафтогаз України» з незаконними діями, пов'язаними із зміною Голови правління ПАТ «Укртранснафта», що не відповідає дійсним обставинам. Тимчасове відсторонення від виконання обов'язків Голови правління ПАТ «Уктранснафта» відбувалось у повній відповідності до вимог закону. По-перше, уповноваженим органом - рішенням Наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», а, по друге, у повній відповідності до Завдання Міністра міністерства енергетики та вугільної промисловості України Голові та членам наглядової ради ПАТ «Укртранснафта».

Вказане, позивач підтверджує копією Протоколу засідання Наглядової ради ПАТ «Укртранснафта» від 19.03.2015р. та Додатком до Наказу Міненерговугілля від 18.03.2015р. № 164 «Завдання Голові та членам наглядової ради ПАТ «Укртранснафта», підписане Міністром ОСОБА_5 (а.с.а.с.28-31).

Позивач зазначає, що з поширеної ОСОБА_2 інформації про нього вбачається, що інформація пов'язана із вчиненням кримінальних правопорушень, отже єдиним належним доказом достовірності інформації є виключно обвинувальний вирок суду відносно нього.

Як вбачається з Довідки № 717073 від 09.04.2015р. Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення МВС України дані про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та розслідування кримінальних проваджень, за підозрою у вчиненні ОСОБА_1 будь-яких неправомірних дій - відсутні. (а.с. 27).

Також, позивач вважає, що істотнім доказом того, що поширена ОСОБА_2 інформація викладена саме у формі твердження є особисте висловлювання ОСОБА_2 під час інтерв'ю поширеного Hromadske.tv Громадське телебачення ІНФОРМАЦІЯ_2: «...Я четко сказал, что у нас руководил рейдерским захватом в Укртранснафте ОПГ ОСОБА_3, в которую входит сам ОСОБА_3, его подчиненный ОСОБА_1, который ныне работает в ПАК Нафтогазе, так же работник ПАК Нафтогаза, председатель Наблюдательного совета Укртранснафты , господин ОСОБА_6, и также там господин ОСОБА_4...».

Крім того, позивач зазначив, що недостовірна інформація має своїм наслідком порушення не тільки особистих немайнових його прав, а і негативно окреслює діяльність НАК «Нафтогаз України». На даний час, коли НАК «Нафтогаз України» на міжнародному рівні домагається зменшення нафтової залежності від російської федерації, в тому числі шляхом залучення міжнародних партнерів, розповсюдження негативної інформації про одного з посадових осіб НАК «Нафтогаз України» про його нібито незаконні дії, прямо впливає на довіру до діяльності всього підприємства, довіру партнерів, і як наслідок, негативно може вплинути на забезпечення НАК «Нафтогаз України» захисту інтересів Держави. При цьому, ОСОБА_2, обіймаючи на момент розповсюдження неправдивої інформації про Позивача посаду Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації, очевидно розумів всі наслідки розповсюдження недостовірної інформації та її вплив на діяльність державного підприємства, а також об'єктивно розраховував на те, що його висловлювання під час перебування на державній посаді посилило у телеглядачів впевненість до достовірності розповсюдженої інформації.

Тому позивач і звернувся до суду та просив зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» та ОСОБА_2 протягом 5 (п'яти) днів з моменту набрання рішенням законної сили, у той самий спосіб, в якій ця інформація була поширена, а саме: шляхом оголошення на Телеканалі 1+1 в програмі «ТСН.Тиждень» повідомлення про те, що розповсюджена ним, ОСОБА_2, інформація про заступника Голови правління НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1, а саме: «то, что задумал Господин ОСОБА_3 со своим ОПГ, в которое входит зам руководителя Нафтогаза по фамилии ОСОБА_1...», «Но главный двигатель ОПГ ОСОБА_3 это человек, который находится в НАК Нафтогаз, это господин ОСОБА_1, в свое время был изгнан из Кременчугского завода за воровство бензина, бывший тоже правоохранитель. И вот эти товарищи решили захватить Укртранснафту» є неправдивою і непідтвердженою з одночасним оприлюдненням при цьому тексту, викладеному у резолютивній частині рішення суду, не допускаючи при цьому коментарів, редагувань. Також, заборонити ОСОБА_2 та ТОВ Телерадіокомпанія «Студія 1+1» розповсюджувати вказані відомості у подальшому як таких, що не відповідають дійсності, у будь-якій формі та в будь-який спосіб (у засобах масової інформації, книговиданні, друкованій, усній, електронній, аудіо-, відео-, інтернет-виданнях), крім того стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 грн. (однієї гривні) та стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених вище, просила позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти позову заперечувала, мотивуючи тим, що позивачем не доведено факту поширення ТОВ Телерадіокомпанією «Студія 1+1» недостовірної інформації. З наданого позивачем відеозапису телепередачі ТСН, не зрозуміло, чи демонструвався саме цей запис в прямому ефірі відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, як це стверджує позивач. Крім того, представник відповідача звернула увагу щодо наданого позивачем доказу, а саме роздруківки інтерв'ю, нібито наданого ОСОБА_2 так, як не зрозуміло з якого джерела було роздруковано цей текст та відсутність підтвердження того факту, що саме цей текст є текстом інтерв'ю, що надав ОСОБА_2 Що стосується самого інтерв'ю ОСОБА_2, представник відповідача зауважила, що в ньому ОСОБА_2 виклав свою точку зору на певні події, а також висловив особисту думку щодо діяльності протиправних дій. В інтерв'ю відсутні будь-які конкретні твердження чи інформація про скоєння безпосередньо позивачем будь-яких протиправних дій. Також представник відповідача вважає, що ОСОБА_2 не повідомляв і не поширював конкретних фактів та відомостей з діяльності позивача, не звинувачував позивача у скоєні злочинів, а лише критично та негативно оцінив діяльність позивача на посаді заступника керівника НАК «Нафтогаз України». Також, ОСОБА_2 не звинувачував позивача у конкретних злочинах або правопорушеннях, а лише удався до емоційної критики його діяльності.

Представник відповідача ТОВ Телерадіокомпанією «Студія 1+1» також проти позову заперечував, обґрунтовуючи свої доводи тим, що позивачем не доведено доказами факт поширення ОСОБА_2 недостовірної інформації так, як розповсюджена інформація не підлягає спростуванню, оскільки відноситься до оціночних суджень. Крім того, представник відповідача зазначила, що позивач не надав жодних доказів того, що інформація зазначена в інтерв'ю ОСОБА_2 завдала шкоду його репутації та негативно вплинула на оцінку його діянь в очах оточуючих.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

За змістом ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенції), ст. ст. 94, 277 ЦК України кожному, в тому числі юридичній особі, гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації, а також спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначених правових норм, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі право поширювати інформацію без втручання органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Статтею 47 Закону України «Про інформацію» встановлено, що однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про інформацію є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права.

Тобто, вибір способу захисту порушеного особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

В абз. 5 п. 15 та п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як роз'яснено у п.п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню (ст. 47-1 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні було встановлено, що інформація, надана позивачем суду на CD диску, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність і ділову репутацію, була отримана ним з мережі Інтернет.

Позивачем не було надано доказів належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що відповідачем було поширено недостовірну інформацію щодо позивача, що шкодить його діловій репутації і принижує його честь та гідність, саме ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі 1+1 у передачі «ТСН.Тиждень».

Судом також встановлено, що позивач, в порядку, визначеному діючим законодавством, не звертався до відповідача за отриманням оспорюваної інформації.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні до доведений факт розповсюдження тієї інформації, яка є предметом позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її права. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи або юридичної особи.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про те, що позов не доведений в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає в повному обсязі.

На підставі ст.ст. 23, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, Закону України «Про інформацію», керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в задоволені позову до ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька