Номер провадження: 22-ц/785/1070/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» про стягнення матеріальної шкоди, зустрічною позовною заявою ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу та за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків»,-

встановила:

ОСОБА_5 звернулася з вказаним позовом до суду (а. с. 196-199 т. 1), який уточнила в ході розгляду справи (а. с. 291-295 т. 1) і просила: суд зобовязати ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» виконати грошові зобовязання перед ОСОБА_5 та стягнути на її користь 143 000 грн. банківського вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року та за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року; 4 624,79 грн. відсотків за ставкою 17,50%; 17 978,84 грн. відсотків за ставкою 18,25%; 1 855 грн. індекс інфляції за весь час прострочення (по договору (№ 5267/6-13); 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором банківського вкладу (депозиту) в розмірі 4 088,38 грн. (по договору № 5267/6-13 в сумі 1 370,65 грн., по договору № 3451/370-13 в сумі 2 717,73 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що 11.06.2013 року між нею та ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ОСОБА_7 було укладено депозитний договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в національній валюті в сумі 53 000 грн. на строк з 11 червня 2013 року по 11 грудня 2013 року та 03.04.2013 року було укладено депозитний договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті в сумі 90 000 грн. на строк з 03 квітня 2013 року по 08 квітня 2014 року. Після спливу строку договору № 5267/6-13 вона звернулася до відповідача з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але їй було відмовлено у поверненні вказаних грошей, що стало приводом для звернення до суду із зазначеним позовом.

В свою чергу ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» звернулося до суду із вище зазначеною зустрічною позовною заявою (а. с. 69-92 т. 1) про встановлення нікчемності договору банківського вкладу (депозиту), вказуючи, як зазначено в рішенні суду, на те, що договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 11.06.2012 року є нікчемним, оскільки кошти на депозитний рахунок в сумі 53 000 грн. від ОСОБА_8 не надходили, що вказує на відсутність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_5

ОСОБА_3 звернулася з вище вказаним позовом до суду (а. с. 1-5 т. 2), в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 118 822,23 грн.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовувала тим, що 24 вересня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) стандарт строком на три місяці в національній валюті, нею було зроблено внесок у розмірі 115 000 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 24.09.2012 року, який до цього часу відповідачем не повернутий. У звязку із викладеним просила суд стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на її користь грошові внески в розмірі 115 000 грн. з урахуванням 3% річних у розмірі 325, 83 грн. та не сплачені відсотки в розмірі 3 496,40 грн., всього 118 822,23 грн.

Як зазначено в рішенні суду, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 червня 2014 року зазначені позовні заяви були обєднані в одне провадження.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити з підстав її необґрунтованості. ОСОБА_3 вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити. Представник ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» заперечував проти задоволення позовів ОСОБА_5, ОСОБА_3, зустрічну позовну заяву просив задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року позовну заяву ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 5 927, 62 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Зустрічну позовну заяву ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу задоволено в повному обсязі. Встановлено нікчемність договорів № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Стандарт» від 03.04.2013 року на суму 90 000, 00 грн., № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Класік» від 11.06.2012 року на суму 53 00, 00 грн., підписані з ОСОБА_5 колишнім начальником Відділення № 9 Філії «Одеське регіональне управління» АТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ОСОБА_7. В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 через свого представника та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року, в яких просять: ОСОБА_5 скасувати рішення суду від 16.12.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, ОСОБА_3 рішення суду від 16.12.2014 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що з оскаржуваним рішенням суду не згодна, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням чинних норм матеріального і процесуального права.

Іншими учасниками процесу рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник, ОСОБА_3 та її представник підтримали апеляційні скарги. Інші учасники процесу в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог чинного законодавства, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили. Від представника ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_5, задовольняючи зустрічну позовну заяву ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 11 червня 2013 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в національній валюті.

Згідно п. 1.1. ОСОБА_5 вносить, а ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок у сумі 53 000,00 грн. на строк з 11.06.2013 року по 11.12.2013 рік з нарахуванням та сплатою процентів, відповідно до п. 1.2. договору, за ставкою 17,5% річних.

На підтвердження внесення грошових коштів в розмірі 53 000, 00 грн. на рахунок банку позивач надала копію квитанції № 1 від 11.06.2013 року, призначення платежу: надходження коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 згідно договору банківського вкладу «Класік» № 5267/6-13 від 11.06.2013 року.

Після спливу строку дії договору ОСОБА_5 звернулася до ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» із вимогою про повернення банківського вкладу та нарахованих відсотків.

У звязку із зверненням ОСОБА_5 до Філії «Одеське РУ» шляхом проведення інвентаризації, згідно протоколу № 1 інвентаризаційної комісії ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» було виявлено наступне:

Депозитний договір № 5267/6-13 від 11.06.2013 року на суму 53 000,00 грн. взагалі відсутній як на паперовому носії так і в автоматизованій системі SR-bank.

В документах каси Відділення № 9 мається пояснювальна записка від економіста Відділення № 9 ОСОБА_9 з якої вбачається, що 11.06.2013 року в програмі «Депозити», при переоформленні ОСОБА_5 депозиту за строком, було відкрито депозит «Класік» на 6 міс. в національній валюті на суму 53 000,00 грн., після чого ОСОБА_5 відмовилась переоформляти договір на цей вид вкладу.

Тобто, під час підписання спірного договору ОСОБА_5 відмовилась від підписання договору і кошти в касу не внесла, як наслідок договір № 5267/6-13 від 11.06.2013 р. на суму 53 000,00 грн. укладений не був і взагалі відсутній як на паперовому носії так і в автоматизованій системі SR-bank.

Згідно п. 6.1. договору № 5267/6-13 від 11.06.2013 року на суму 53 000,00 грн., який в обґрунтування своїх позовних вимог надала ОСОБА_5, цей договір набуває чинності з дня надходження коштів на рахунок і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Відповідно до частини першої ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що надані позивачем докази: копія примірника договору та копія квитанції про внесення готівки, оригінали яких у відповідності до ч. 2 ст. 64 ЦПК України суду для огляду не надавалися, не є належними та допустимими доказами та не свідчать про укладення договору банківського вкладу. Крім того, клопотання про призначення експертизи для встановлення відповідності печатки банку та підпису працівника банку на вказаній квитанції позивачем надано не було.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що у суду відсутні докази внесення позивачем грошових коштів в сумі 53 000 грн. на депозитний рахунок банку, що є підставою для визнання договору № 5267/6-13 від 11.06.2013 року, нікчемним і таким, що фактично не відбувся.

При розгляді справи, як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, суд керувався Постановою ВСУ від 29 січня 2014 року справа № 6-149цс13 № рішення ЄДРСР 37148352 щодо документів, які підтверджують надходження до банку грошових коштів, а саме договір, квитанція, ощадна книжка та сертифікат.

Також судом встановлено, що із копії примірника договору № 3451/370-13 вбачається, що 03.04.2013 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті.

Згідно п. 1.1. ОСОБА_5 вносить, а ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок у сумі 90 000,00 грн. на строк з 03.04.2013 року по 08.04.2013 рік з нарахуванням та сплатою процентів, відповідно до п. 1.2. Договору, за ставкою 18,25% річних.

На підтвердження внесення грошових коштів в розмірі 90 000, 00 грн. на рахунок банку позивач надала копію квитанції № 1 від 03 квітня 2013 року, призначення платежу: надходження коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 згідно договору банківського вкладу «Стандарт» № 3451/370-13 від 03.04.2013 року. Позивач не скористалась своїм процесуальним правом на призначення експертизи для встановлення відповідності печатки банку та підпису працівника банку на зазначеній квитанції.

Після проведення інвентаризації, згідно протоколу інвентаризаційної комісії ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» було виявлено відсутність договору на таку суму як на паперовому носії, так і в автоматизованій системі, але було виявлено наявність як на паперовому носії так і в автоматизованій системі депозитний договір № 3451/370-13 від 03.04.2013 р. на суму 5 000,00 грн., який укладено тією ж датою та під тим же номером, що і договір на суму 90 000,00 грн. на який посилається ОСОБА_5

В порушення вимог 60, 64 ЦПК України позивачем не надано суду доказів додержання письмової форми договору банківського вкладу, встановленої ст. 1059 ЦК України, а саме суду не надано доказів внесення грошових сум у розмірі 90 000, 00 грн. позивачем на банківський рахунок, що має бути підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифікату.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що фактично договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 03.04.2013 року на суму 90 000,00 грн., між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та ОСОБА_5 не укладався, кошти до ПАТ «ОСОБА_6 та Кредит» у вигляді банківського вкладу не надходили.

Також суд першої інстанції прийнято до уваги, що представник банку надав інформацію про наявність укладеного договору банківського вкладу між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та ОСОБА_5 під тими ж самими реквізитами, але на суму 5 000, 00 грн.

Між сторонами виникли договірні правовідносини за договором банківського вкладу № 3451/370-13 «Стандарт» на 370 днів в національній валюті від 03.04.2013 року на суму 5 000, 00 грн.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вважав, що позивачка ОСОБА_5 має право лише на влад в сумі 5 000 грн. разом із нарахованими відсотками в сумі 927,62 грн. за договором № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті, який мається за даними бухгалтерського обліку на паперовому носії та в автоматизованій системі SR-bank.

Щодо зустрічних позовних вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» то, як уже було встановлено судом, договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в національній валюті не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме в порушення ч. 1 ст. 1059 ЦК України не додержано письмову форму договору банківського вкладу, а саме внесення грошової суми підтверджується видачею договору банківського вкладу та ощадної книжки або сертифіката. Недоведеність внесення коштів на депозитний рахунок в сумі 53 000 грн. ОСОБА_8 вказує на відсутність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_5

Зазначені обставини свідчать про нікчемність укладеного договору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що зустрічна позовна заява ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 11.06.2012 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» було укладено договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) стандарт строком на три місяці в національній валюті.

Згідно п. 1.1 договору ОСОБА_3 передано, а ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та кредит» прийнято грошові кошти в національній валюті в розмірі 115 000, 00 грн. на строк з 24.09.2012 року по 24.12.2012 рік з нарахуванням та сплатою процентів, відповідно до п. 2.2. договору, за ставкою 19,5% річних.

Факт зарахування на депозитний рахунок коштів ОСОБА_3 в розмірі 115 000, 00 грн. підтверджується квитанцією № 1 від 24.09.2012 року та не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини першої ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Тобто, між сторонами виникли договірні правовідносини за договором банківського вкладу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із п. 4.1. договору № 8705/3-12 строк дії договору вважається продовженим на строк, визначений п. 1.1. договору, якщо вкладник не надав банку письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, визначеного п. 1.1. договору.

ОСОБА_3 стверджує, що строк розміщення вкладу та дія договору були автоматично продовжені на наступні періоди: з 25.12.2012 року по 23.03.2013 рік; з 26.03.2013 року по 26.06.2013 рік; з 27.06.2013 року по 27.09.2013 рік; з 28.09.2013 року по 28.12.2013 рік.

Нарахування та виплата процентів ОСОБА_3 здійснювалась щомісяця за умовами договору № 8705/3-12, починаючи з першого місяця використання банком депозитного вкладу і до нарахування та виплати процентів за жовтень 2013 року включно.

ОСОБА_3 наголошує, що 06.12.2013 року у виплаті процентів за листопад 2013 року їй було неправомірно відмовлено, та 27.12.2013 року вона звернулася до відповідача із письмовою заявою про повернення їй вкладу в розмірі 115 000,00 грн.

В результаті проведення інвентаризації грошових коштів (протокол № 17 від 10.12.2013 р.) та зясування обставин підписання вказаного договору про банківський строковий вклад (депозит) зясувалося, що договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 3 міс. в національній валюті від 24.09.2012 року на суму 115 000,00 грн. мав місце, за даними АБС SR-bank та бухгалтерського обліку кошти в сумі 115 000,00 грн. до відділення № 9 філії «Одеське РУ» надходили 24.09.2012 року, але фактично на час звернення ОСОБА_3 відсутні, оскільки в документах каси відділення № 9 маються первинні документи виписані на імя ОСОБА_3, а саме заява про видачу готівки № 1 від 25.03.2013 року на суму 115 000,00 грн. Зміст операції: повернення суми вкладу ОСОБА_3 згідно договору банківського вкладу «Стандарт» № 8705/3-12 від 24.09.2012 року, заява підписана отримувачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції вважав, що доводи позивача щодо невиконання банком зобовязань за договором № 8705/3-12 від 24.09.2012 року про банківський строковий вклад (депозит) стандарт голослівними, оскільки вони спростовуються наявною в матеріалах справи заявою про видачу готівки № 1 від 25.03.2013 року, відповідно до якої кошти у вигляді депозитних вкладів в сумі 115 000,00 грн. за даними бухгалтерського обліку 25.03.2013 року були видані ОСОБА_3

Також суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що підпис на заяві на видачу готівки їй не належить, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, від проведення почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 відмовилась.

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що зобовязання ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» за договором № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 3 міс. в національній валюті перед ОСОБА_3 були виконані в повному обсязі. Зобовязання між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та ОСОБА_3 за вказаним договором припинилися належним виконанням.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3, а отже вони є такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції частково задовольнив позов ОСОБА_5, задовольнив зустрічний позов ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» та відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

Однак, судова колегія, не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції дійшов до таких висновків неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.04.2013 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» і ОСОБА_5 було укладено договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті (а. с. 206-208 т. 1).

За умовами вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в гривні на вкладний рахунок № 2635.4.047209.001 в сумі 90 000 грн. на строк з 03 квітня 2013 року по 08 квітня 2014 року (п. 1.1. договору) та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 18,25% річних (п. 1.2. договору).

На підтвердження внесення ОСОБА_5 та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 згідно договору, остання надала квитанцію № 1 від 03.04.2013 року (а. с. 209 т. 1, 166 т. 3).

Також 11.06.2013 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» і ОСОБА_5 було укладено договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в національній валюті (а. с. 210-211 т. 1).

За умовами вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.1.09.47209.06 в сумі 53 000 грн. на строк з 11 червня 2013 року по 11 грудня 2013 року (п. 1.1. договору) та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 17,50% річних (п. 1.2. договору).

На підтвердження внесення ОСОБА_5 та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок ОСОБА_5 згідно договору, остання надала квитанцію № 1 від 11.06.2013 року (а. с. 212 т. 1, 165 т. 3).

На вимогу ОСОБА_5 видати їй банківські вклади та проценти за вкладами згідно вказаних договорів, ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» відмовило в поверненні зазначених коштів, посилаючись на відсутність, як на паперовому носії так і в автоматизованій системі, договору № 3451/370-13 від 03.04.2013 року на суму 90 000 грн., а наявність депозитного договору між сторонами № 3451/370-13 від 03.04.2013 року на суму 5 000 грн., а також на те, що під час підписання договору № 5267/6-13 від 11.06.2013 року ОСОБА_5 відмовилася від підписання договору і кошти в касу не внесла, як наслідок договір № 5267/6 від 11.06.2013 року на суму 53 000 грн. укладений не був та відсутній як на паперовому носії так і в автоматизованій системі.

З доводами банку погодився і суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_5 та задовольнивши зустрічний позов ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит», встановив нікчемність договорів № 3451/370-13 від 03.04.2013 року на суму 90 000 грн. та № 5267/6 від 11.06.2013 року на суму 53 000 грн.

Проте, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов таких висновків.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ № 516 від 03.12.2003 року, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1172/8493 від 17.12.2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобовязаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після предявлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з п. 2.9. розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління НБУ № 174 від 01.06.2011 року, ОСОБА_6 (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року справа № 6-118цс14.

ОСОБА_5 на підтвердження своїх позовних вимог надала договори банківського вкладу № 3451/370 від 03.04.2013 року (а. с. 206-208 т. 1), № 5267/6-13 від 11.06.2013 року (а. с. 210-211 т. 1) та квитанції про прийняття готівки № 1 від 03.04.2013 року (а. с. 209 т. 1, 166 т. 3), № 1 від 11.06.2013 року (а. с. 212 т. 1, 165 т. 3), які відповідають вимогам п. 2.9. розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками України.

За клопотанням ОСОБА_5 та її представника судом апеляційної інстанції було призначено судову технічну експертизу документів щодо вище вказаних квитанцій про прийняття готівки № 1 від 03.04.2013 року, № 1 від 11.06.2013 року, які надані ОСОБА_5 на підтвердження своїх позовних вимог, та в звязку з неодноразовою неявкою представника ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» в судові засідання зобовязано банк в ухвалі про призначення вказаної експертизи надати експертам необхідні документи, печатки та штампи банку, відбитки яких здійснено на вказаних квитанціях. Звернуто увагу банку на положення ст. 146 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Оплату за проведення експертизи покладено на позивачку ОСОБА_5 (а. с. 91-95 т. 3).

Позивачка ОСОБА_5 здійснила оплату за проведення експертизи (а. с. 167-168 т. 3).

Проте, ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ухилився від участі в експертизі, вимоги ухвали суду не виконав та не надав експертам необхідних документів, указаних в ухвалі суду, для проведення експертизи, в звязку з чим експертами повернуто матеріали справи з повідомленням про неможливість проведення експертизи (а. с. 103-106 т. 3). Штамп банком на адресу суду направлено уже після повернення матеріалів справи експертами (а. с. 102-106 т. 3), хоча ухвалу суду про призначення експертизи банк отримав завчасно, ще 18.01.2016 року (а. с. 98 т. 3), штамп направив лише 21.03.2016 року (а. с. 102 т. 3), а матеріала спрви експертами повернуто до суду 10.03.2016 року (а. с. 103 т. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин, враховуючи, що ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» ухилився від участі в експертизі, призначеної судом апеляційної інстанції, яку в звязку з цим неможливо провести, судова колегія визнає факт того, що ОСОБА_5 відповідно до квитанцій про прийняття готівки № 1 від 03.04.2013 року та № 1 від 11.06.2013 року внесені, а ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» прийняті від неї, обумовлені договорами банківського вкладу № 3451/370 від 03.04.2013 року та № 5267/6-13 від 11.06.2013 року, грошові кошти в розмірі 90 000 грн. та 53 000 грн. відповідно.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року справа № 6-20цс12.

Проте, суд першої інстанції не звернув на вище наведене уваги та неповно зясувавши обставини, що мають значення для справи, помилково пославшись на постанову Верховного Суду України від 29.01.2014 року справа № 6-149цс13, зробив невірні висновки, що призвело до неправильного вирішення справи.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.09.2012 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» і ОСОБА_3 було укладено договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 міс. в національній валюті (а. с. 7-9 т. 2).

За умовами вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 001/2630.9.09.43613.01 в сумі 115 000 грн. на строк з 24 вересня 2012 року по 24 грудня 2012 року (п. 1.1. договору) та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1.1. цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 19,50% річних (п. 1.2. договору).

На підтвердження внесення ОСОБА_3 та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок ОСОБА_3 згідно договору, остання надала квитанцію № 1 від 24.09.2012 року (а. с. 10 т. 2), це відповідно до матеріалів справи не заперечується і банком.

На вимогу ОСОБА_3 в грудні 2013 року, після неодноразового продовження дії договору відповідно до п. 4.1. договору, повернути їй вклад згідно вказаного договору, ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» відмовило в поверненні зазначених коштів, посилаючись на те, що згідно заяви про видачу готівки № 1 від 25.03.2013 року сума вкладу в розмірі 115 000 грн. ОСОБА_3 уже повернута.

З доводами банку погодився і суд першої інстанції, вказавши, що суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що підпис на заяві на видачу готівки їй не належить, оскільки вони не підтверджуються належними та допустимими доказами, від проведення почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 відмовилась, відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_3

Проте, судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов таких висновків.

Оскільки, відповідно до матеріалів справи (а. с. 143 т. 2) ОСОБА_3 ставила перед судом першої інстанції питання щодо витребування з СВ УМВС України в Одеській області з кримінального провадження № 0003948 щодо посадових осіб філіалу банку, оригіналу квитанції на видачу готівки № 1 без дати в сумі 115 000 грн., згідно якої ніби вона отримала депозитні кошти в повному обсязі, для проведення почеркознавчої експертизи в рамках даної цивільної справи, яка судом першої інстанції не була проведена.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції за заявою ОСОБА_3 з СВ УМВС України в Одеській області було витребувано вказаний документ на видачу готівки (а. с. 318-319 т. 2) та за клопотанням ОСОБА_3 призначено судову почеркознавчу експертизу (а. с. 40-42 т. 2).

Відповідно до висновку експерта № 16/393-П від 20.01.2015 року (а. с. 60-69 т. 3), підпис у графі «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки в розмірі 115 000 грн. № 1 від 25 березня 2013 року, вірогідніше за все виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою з частковим наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_3.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» вклад в розмірі 115 000 грн. ОСОБА_3 не повертав, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, а посилання банку на заяву на видачу готівки в розмірі 115 000 грн. № 1 від 25 березня 2013 року з підписом про отримання вказаних коштів ніби ОСОБА_3 спростовується вказаним висновком експерта № 16/393-П від 20.01.2015 року, якому судовою колегією надано оцінку в сукупності з іншими доказами по справі, та виплатою ОСОБА_3 відсотків за вказаним вкладом по жовтень 2013 року, що вбачається з позовної заяви ОСОБА_3 (а. с. 3 т. 2) та матеріалів справи (а. с. 11 т. 2).

За положеннями ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності такихумов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України,за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України,договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 щодо стягнення з ПАТ «ОСОБА_6 та Кредит» банківських вкладів та процентів на них обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_6 та Кредит» про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також судова колегія, враховуючи позовні вимоги, вважає, що на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підлягають стягненню і три відсотки річних за несвоєчасне повернення вкладів та індекс інфляції за весь час прострочення на користь ОСОБА_5 і. О.

Оскільки, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Судом встановлено, що по закінченню строку дії договорів, позивачі звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів та сплати процентів, чим засвідчили свій намір припинити дію договорів.

В звязку з цим банк був зобовязаний повернути позивачам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів. Проте, ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» кошти позивачам не повернув, докази протилежного в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані, чим порушив свої грошові зобовязання.

За таких обставин, з банку на користь позивачів необхідно стягнути 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції (на кристь ОСОБА_5О.) за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 року справа № 6-247цс14.

Також судова колегія погоджується з розрахунком позовних вимог ОСОБА_3, який міститься в позовній заяві (а. с. 1-5 т. 2) та частково з розрахунком ОСОБА_5 доданим нею до уточнених позовних вимог (а. с. 300-304 т. 1), за виключенням 3% річних за період з 11.06.2013 року по 11.12.2013 року в розмірі 792,82 грн. та 3% річних за період з 03.04.2013 року по 08.04.2014 року в розмірі 2 700 грн., які розраховані в межах дії договорів банківських вкладів, відповідно до яких в ці періоди банк зобовязаний сплачувати відсотки за користування коштами відповідно до договору, які ОСОБА_5 відповідно до її позовних вимог просить стягнути з банку на її користь.

Будь-яких інших розрахунків, які б спростовували розрахунки позивачів, банком суду не надано, разом з тим розрахунки позивачів, з якими погоджується судова колегія, ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах чинного законодавства.

За таких обставин, враховуючи вище наведене, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, а з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5 підлягають стягненню: 143 000 грн. банківського вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року та за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року; 4 624,79 грн. відсотків за ставкою 17,50%; 17 978,84 грн. відсотків за ставкою 18,25%; 1 855 грн. індекс інфляції за весь час прострочення; 577,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року; 17,73 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року.

Позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню в повному обсязі, а з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню 118 822,23 грн. з яких: 115 000 грн. банківський вклад (депозит) за договором № 8705/3-12 від 24.09.2012 року; 3 496,4 грн. несплачені відсотки; 325,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту).

Зустрічний позов ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» задоволенню не підлягає.

Також з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивачів підлягають стягненню, понесені ними і документально підтверджені судові витрати, а саме: на користь ОСОБА_5 в розмірі 1 069,24 грн., з урахуванням судового збору за подання позовної заяви (а. с. 195 т. 1), апеляційної скарги (а. с. 245 т. 2), заяви про забезпечення доказів (а. с. 2 т. 3) та витрат повязаних з проведенням експертизи (а. с. 167-168 т. 3); на користь ОСОБА_3 в розмірі 275,60 коп. за забезпечення доказів (а. с. 11 т. 3).

Доказів на підтвердження оплати та розміру витрат повязаних з проведенням експертизи, ОСОБА_3 суду не надано.

Таким чином, судова колегія, на підставі наведеного, частково погоджується з доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_5 та погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3, і вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити. Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5: 143 000 грн. банківського вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року та за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року; 4 624,79 грн. відсотків за ставкою 17,50%; 17 978,84 грн. відсотків за ставкою 18,25%; 1 855 грн. індекс інфляції за весь час прострочення; 577,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року; 17,73 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_3 118 822,23 грн. з яких: 115 000 грн. банківський вклад (депозит) за договором № 8705/3-12 від 24.09.2012 року; 3 496,4 грн. несплачені відсотки; 325,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту). В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» відмовити. Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1069,24 грн. Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 275,60 грн.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 представника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5: 143 000 грн. банківського вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року та за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року; 4 624,79 грн. відсотків за ставкою 17,50%; 17 978,84 грн. відсотків за ставкою 18,25%; 1 855 грн. індекс інфляції за весь час прострочення; 577,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року; 17,73 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_3 118 822,23 грн. з яких: 115 000 грн. банківський вклад (депозит) за договором № 8705/3-12 від 24.09.2012 року; 3 496,4 грн. несплачені відсотки; 325,83 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту).

В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» відмовити.

Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1069,24 грн.

Стягнути з ПАТ «Банк «ОСОБА_6 та Кредит» на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 275,60 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_10

ОСОБА_2