провадження 2-з/201/65/2016
УХВАЛА

10 лютого 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01 квітня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення суми боргу і витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2015 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві, які ним було усунуто.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2015 року провадження по цій справі було відкрито та призначено дату судового засідання.

Позивачем 09 лютого 2016 року до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлове приміщення № 6 в будинку № 6 по вул. Космодромна в місті Дніпропетровськ, що належить на праві приватної власності відповідачу, оскільки в провадженні суду знаходиться зазначена справа та відповідач відмовляється повертати борг і вживає дії спрямовані на відчуження квартири, що йому належить.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову, проте надане суду клопотання не відповідає вимогам даної статті.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову в ній не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, який зазначено у заяві; не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, також до заяви не надано документи, які підтверджують, що майно яке зазначено у заяві, дійсно належить відповідачу, крім того до заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору за подання зазначеної заяви відповідно до абз. 1 підпункт 4 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Частиною 8 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, вважаю необхідним вказану заяву повернути позивачу, оскільки її була подано без додержання вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 151, ч. 8 ст. 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу і витрат.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя