Номер провадження: 22-ц/785/6307/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С. Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Калараш А.А.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та Міністерства оборони України, на дії та постанову начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року про відмову в задоволенні скарги,

встановила:

У березні 2016 р. Військовий прокурор Одеського гарнізону (далі - Прокурор) звернувся до суду з вищезазначеною скаргою в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та Міністерства оборони України, в якій просив: 1) визнати неправомірними дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. з ухвалення постанов від 11.11.2014 р. ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень; 2) скасувати постанови начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. від 11.11.2014 р. ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень.

В скарзі Прокурор посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2012 р. зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та КЕВ м. Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями, площею - 33 кв. м. та - 75 кв. м., розміщених в адміністративній будівлі АДРЕСА_1 шляхом звільнення цих приміщень.

Рішення суду було направлено на примусове виконання. 04.12.2013 р. були відкриті виконавчі провадження, а 27.12.2013 р. - закінчені, але спірні приміщення відповідачами не звільнено.

28.10.2014 р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси вдруге подав до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - ВДВС) заяву про відкриття виконавчого провадження. 29.10.2014 р. та 03.11.2014 р. були відкритті виконавчі провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно.

11.11.2014 заступником Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюком О.М. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 45243429 та № 45304078 як фактично виконаних. Про наявність вказаних постанов прокурору стало відомо лише 27.01.2016 р. з листа ДВС.

Вказані постанови ДВС є незаконними, оскільки вони винесені без здійснення усіх необхідних заходів щодо повного забезпечення виконання рішення суду. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжують займати спірні приміщення, а відтак дії ДВС не відповідають дійсним обставинам.

Прокурор, представники Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси у судовому засіданні підтримали вимоги скарги у повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби у наданих письмових запереченнях на скаргу не погодився із скаргою, просив відмовити в її задоволенні. Посилався на те, що державним виконавцем були вчинені усі передбачені законодавством дії для примусового виконання рішення суду. Пропущено строки звернення до суду зі скаргою.

ОСОБА_5 у письмових запереченнях на скаргу вважав необхідним відмовити в її задоволенні у зв'язку з пропуском строку оскарження дій державного виконавця.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.07.2016 р. у задоволенні скарги Прокурора відмовлено.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (далі - КЕВ м. Одеси) в апеляційній скарзіпросить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта, Прокурор та представник Міністерства оборони України у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважали необхідним скаргу відхилити. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на те, що з актів державного виконавця вбачається, що останній здійснив вихід за місцезнаходженням спірних приміщень та довів до відома боржників вимоги виконавчого документа про їх зобов'язання усунути перешкоди Міністерству оборони України та КЕВ м. Одеси у здійсненні права користування та розпорядження приміщеннями шляхом їх звільнення. Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець здійснив усі необхідні заходи щодо зобов'язання боржників виконати рішення суду. Крім того, змінився статус житлового приміщення з гуртожитку на житловий будинок, щодо якого не було вимог про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні.

ОСОБА_5, особисто та як представник ОСОБА_6, у судовому засіданні підтримав викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, його начальник у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Відмовляючи у задоволенні скарги Прокурора, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець здійснив необхідні заходи щодо зобов'язання боржників виконати судове рішення. Здійснив вихід за адресою - АДРЕСА_1 та довів до відома боржників ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимоги виконавчого документа, згідно якого їх зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та КЕВ м. Одеси права користування та розпорядження двома спірними приміщеннями. Скаржник, вимагаючи визнання дій державного виконавця неправомірними, не вказує яким чином на його думку державний виконавець повинен «повно» виконати судове рішення, у якій спосіб та в якому порядку, в той час як згідно виконавчого листа державний виконавець повинен лише зобов'язати боржників вчинити певні дії (а. с. 118 - 121).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду не можна, цих висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що 29.10.2014 р. та 03.11.2014 р. начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюк О.М. ухвалив постанови ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про відкриття виконавчих проваджень (а. с. 11, 14) з примусового виконання виконавчий листа № 2-11374/11, виданого Приморським районним судом м. Одеси 08.11.2013 р., в якому вказано: « Зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_6 усунути перешкоди у здійсненні Міністерству оборони України та квартирно-експлуатаційному відділу м. Одеси права користування та розпорядження двома приміщеннями площею 33,75 кв. м. адміністративної будівлі АДРЕСА_1, шляхом звільнення цього приміщення» (а. с. 9 - 9 зворотня сторона).

11.11.2014 р. начальник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюк О.М. ухвалив постанови ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення вищевказаних виконавчих проваджень (а. с. 12, 13). У вказаних постановах вказано, що підставою для ухвалення стало те, що: «…Вимоги виконавчого документа фактично виконані в повному обсязі в наданий державним виконавцем строк для самостійного виконання».

Відповідно до ст. ст. 1, 2, 11, Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець має право, зокрема звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дублікату виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі, якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення, є незрозумілою державний виконавець має право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закриттю, зокрема у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснене державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження в такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Загальні умови виконання рішень, якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, передбачені Розділом VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за № 489/20802.

Матеріали справи не містять доказів фактичного виконання рішення суду про звільнення спірних приміщень - складеного державним виконавцем відповідного акту, підписаного особами, які брали участь під час здійснення виконавчих дій.

ОСОБА_5 в засіданні апеляційного суду пояснив, що у спірних житлових приміщеннях проживає його п'ятирічний онук. Він, батько онука - ОСОБА_6 навідують онука за місцем проживання останнього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що державний виконавець не здійснив усіх передбачених законодавством дій з примусового виконання рішення суду. Рішення суду на час постановлення оскаржених постанов державного виконавця залишилося невиконаним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в ч. 2 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.14 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

За вказаних вище підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи ДВС, викладені в листі Прокурору від 27.01.2016 р. (а. с. 6) та в клопотанні до суду (а. с. 78) щодо завершення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням вимог виконавчого документа оскільки до відома боржників було доведено зміст вимог виконавчого документа.

Доводи ДВС та боржників щодо застосування строків оскарження колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що Прокурор дізнався про закінчення виконавчого провадження з листа ДВС від 27.01.2016р., який надійшов до прокуратури - 17.02.2016 р. (а. с. 6). Скаргу направлено до суду поштою - 29.02.2016 р. (а. с. 15).

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржену ухвалу, порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи. Доводи апелянта про порушення судом ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 78 Закону України «Про виконавче провадження» є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що порушення судом норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення питання щодо відмови у задоволенні скарги, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Враховуючи вимоги скарги, необхідно постановити нову ухвалу, якою скаргу Прокурора задовольнити. Дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. з ухвалення постанов від 11.11.2014 р. ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень визнати неправомірними. Постанови начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. від 11.11.2014 р. ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень скасувати.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у сумі - 1 378,00 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319, 383, 387 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 липня 2016 року про відмову в задоволенні скарги - скасувати. Постановити нову ухвалу.

Скаргу Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави, в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси та Міністерства оборони України, - задовольнити.

Дії начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. з ухвалення постанов від 11 листопада 2014 року ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень - визнати неправомірними.

Постанови начальника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Козюка О.М. від 11 листопада 2014 року ВП № 45243429 та ВП № 45304078 про закінчення виконавчих проваджень - скасувати.

Стягнути з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси судовий збір у сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

А. А. Калараш