АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2016 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Поливач Л.Д.

ШаховоїО.В.

при секретарі Литвиненку Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», партнерства з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Донецької області Кандзюби О.Є., ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Лєон», Печерська районна в м. Києві районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и в:

У грудні 2015 року ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4,звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк Камбіо», партнерства з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», ОСОБА_5, Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Донецької області Кандзюби О.Є., ОСОБА_7, треті особи: ТОВ «Лєон», Печерська районна в м. Києві районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року позов задоволено: визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18 листопада 2011 року між ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Донецької області Кандзюбою О.Є. за реєстровим № 3420; стягнуто з відповідачів на користь позивача у відшкодування судових витрат по оплаті судового збору 487,20 грн. в рівних частинах.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду

_____________________________________________________

Справа № 757/48969/15-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/11096/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Москаленко К.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_5, зокрема, посилається на ті обставини, що суд необґрунтовано задовольнив позов, оскільки під час укладення іпотечного договору

іпотекодавець ОСОБА_7, батько дітей, надав відповідні гарантії в п. 3.7. іпотечного договору, а саме, що предмет іпотеки у володінні та користуванні малолітніх та неповнолітніх дітей не знаходиться. Позивач ОСОБА_2, мати дітей, надала нотаріальну згоду на укладення іпотечного договору. Зазначає, що права неповнолітніх дітей при укладенні оспорюваного договору порушені не були. Також зазначає, що сплив строк позовної давності, оскільки позивач приймала участь в укладенні іпотечного договору від 18 листопада 2011 року.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_5 - ОСОБА_8, ОСОБА_11 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибула, її представник ОСОБА_12 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням в судовому засіданні в Господарському суді м. Києва для представлення інтересів третьої особи у спорі - юридичної особи ТОВ «Золотий екватор», однак повідомлені ним причини неявки неповажні, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у їх відсутність на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Інші особи, що беруть участь у справі, та їх представники, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку із чим колегія суддів вважала за можливе слухати справу у відсутність сторін, що не з'явилися, на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її задоволення, виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач з 12 лютого 1994 року перебуває у шлюбі з третьою особою ОСОБА_7, від шлюбу мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які з 7 грудня 2010 року зареєстровані та проживають в належній на праві власності третій особі ОСОБА_7 квартирі АДРЕСА_1, і переданій останнім в іпотеку відповідачу ПАТ «Банк Камбіо» на підставі договору іпотеки від 18 листопада 2011, укладеного в забезпечення зобов'язань за третьої особи ТОВ «Леон» перед відповідачем ПАТ «Банк Камбіо» за генеральною кредитною угодою та кредитними договорами від 15 грудня 2010 року, далі кредитні договори від 15 грудня 2010 року.

Встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2015 року № 757/10469/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за зазначеним договором іпотеки від 18 листопада 2011 року шляхом визнання права власності відповідача ОСОБА_5 на вищезазначену спірну квартиру як іпотекодержателя, право вимоги до якого перейшло шляхом укладення договорів про передачу права вимоги за кредитними договорами від 15 грудня 2010 року та договором іпотеки від 18 листопада 2011 року між відповідачами ПАТ «Банк Камбіо», ПОВ «Ірланд Транзіт» та ОСОБА_5

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про те, що зміст оспорюваного договору іпотеки від 18 листопада 2011 року суперечить положенням ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», якою регламентовано захист прав та інтересів дітей під час вчинення правочинів щодо житлових приміщень (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину 18 листопада 2011 року), оскільки оспорюваний договір іпотеки був укладений без попереднього дозволу органу опіки та піклування, а також оскільки іпотека без відповідного дозволу суперечить правам та інтересам неповнолітніх дітей іпотекодавця ОСОБА_7 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які на підставі закону мають права користуватись спірною квартирою та проживати у ній і можуть втратити ці права внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та припинення права власності їх батька ОСОБА_7

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, ухвалене у справі судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6-2940цс15, предметом якої був спір про визнання недійсним договору іпотеки.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого норма ст. 177 СК України, ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена у справі № 6-806цс16 від 11 травня 2016 року.

Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

При укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місцем проживання неповнолітньої малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважаться безумовним, якщо суд буде установить інше постійне місце проживання дитини.

Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Неправдиве повідомлення батьками, які водночас є законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування.

Норми статті 177 СК України, статей 16, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», які передбачають необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, на яке має право дитина, спрямовані на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, на яке має право дитина, за позовом її батьків не може бути сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а лише порушення внаслідок його укладення майнових прав дитини.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-2976цс15, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами. Підстав для відступлення від такої правової позиції апеляційний суд не вбачає.

Аналогічна правова позиція висловлена у справі № 6-384цс15 від 30 вересня 2015 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Так, відповідно до умов п. 3.1. іпотечного договору від 18 листопада 2011 року, іпотекодавець до укладення цього договору свідчить іпотеко держателю, що майно, яке є предметом цього договору, є сумісною власністю подружжя та передається в заставу за нотаріальною згодою співвласника іпотекодавця (дружини) - ОСОБА_2, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1; викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій посвідчено 15 листопада 2011 року приватним нотаріусом КМНО Тесленко Ю.П. за реєстровим № 4772.

Згідно п. 3.6. оспорюваного договору, іпотекодавець гарантує, що він несе відповідальність перед іпотеко держателем за дії чи бездіяльність співвласників предмета іпотеки, членів сім'ї або інших осіб, які призвели до порушення прав іпотекодержателя за цим договором, як за свої власні.

Згідно п. 3.7. іпотечного договору, іпотекодавець засвідчує та гарантує, що на момент укладення цього договору предмет іпотеки у володінні та користуванні малолітніх та неповнолітніх дітей не знаходиться.

Наведене свідчить про те, що неповнолітні діти третьої особи ОСОБА_7 та позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 не мають і не мали права власності на спірну квартиру.

Під час укладення іпотечного договору батьками, як законні представники, не визнали право своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на проживання в спірній квартирі.

Іпотекодавець, будучи батьком своїх дітей, надав відповідні гарантії в п. 3.7. іпотечного договору. Позивач, будучи матір'ю своїх дітей, надала нотаріальну згоду на укладення іпотечного договору з відповідними умовами.

Крім того, в ст. 9 іпотечного договору та в довіреності від 12 квітня 2016 року вказано адресу реєстрації іпотекодавця ОСОБА_7: АДРЕСА_2, що підтверджує наявність у батьків неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 іншого житла та можливість проживання в ньому (том І, а. с. 65, том ІІ, а. с. 52).

На викладені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, внаслідок чого його висновки в цій частині є необґрунтованими.

У зв'язку з викладеним апеляційний суд вважає, що при укладенні іпотечного договору права неповнолітніх дітей порушені не були, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.

Таким чином, рішення суду назвати законним та обґрунтованим не можна, а тому воно підлягає скасуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», партнерства з обмеженою відповідальністю «Інланд Транзіт», ОСОБА_5, приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Донецької області Кандзюби О.Є., ОСОБА_7, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Лєон», Печерська районна в м. Києві районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова