Справа № 408/2253/15-ц
Провадження № 22ц/782/699/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року, вересня місяця, 14-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі : головуючого судді Яреська А.В., суддів - Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря: Попова Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05.08.2016 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та витребування його із чужого незаконного володіння,

встановила:

У серпні 2016 року до Біловодського районного суду Луганської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та витребування його із чужого незаконного володіння. Позов було прийнято до розгляду. У подальшому ОСОБА_1 уточнила та збільшила позовні вимоги та врешті просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а саме на культиватор КРН - 5.6 вартістю 16000,00 грн., культиватор КПС - 4 вартістю 14000,00 грн., сіялку СПЧ - 8 вартістю 40000,00 грн., борону дискову БДФ 2,4 вартістю 48000,00 грн., плуг ПЛН - 3 вартістю 6000,00 грн., косарку вартістю 3000,00 грн., окучник саморобний вартістю 2500,00 грн., 2 колеса на культиватор КРН загальною вартістю 2000,00 грн., диски до сівалки у кількості 16 штук загальною вартістю 800,00 грн., два молочних бідона 35 л. вартістю 800 грн., станка свердлильного вартістю 1500 грн., станка точильного вартістю 500 грн., тисков слюсарних вартістю 300 грн., інжектора до сіялки СПЧ-8 вартістю 800 грн., навісної рейки автосцепки вартістю 1500 грн., гвинта центрального автосцепки вартістю 450 грн., просила витребувати вищезазначене майно у ОСОБА_2 та передати його позивачці.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено за необґрунтованістю.

Позивачка не погодилась із таким рішенням суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на припущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, вказує на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, оскаржуване рішення є незаконним, безпідставним та підлягає скасуванню .

Вислухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти них, письмові пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було доведено належними та допустимими доказами факту наявності у відповідача чітко означеного індивідуальними характеристиками майна, що належало за життя їхньому батькові, тоді як вимога про витребування майна у відповідача є похідною від вимоги про визнання права власності на спадкове майно. У рішенні суд першої інстанції також зробив висновки про те, що не було доведено факту належності спірного майна саме її батькові - спадкодавцю, його наявності щодо усіх предметів, що не було достовірно доведено того, що описане судовими виконавцями у відповідача майно є саме спадковим майном, а не належним йому на праві власності, тоді як і померлий і відповідач займались роботами, пов'язаними з обробкою землі, для чого їм було потрібна сільгосптехніка та обладнання, між тим позивачка не змогла описати майно, на яке вона претендує за індивідуально-характеризуючими його ознаками.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, зазначені висновки суду ґрунтується на матеріалах справи, оцінці сукупності доказів по справі та вимогах закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Посилання у апеляції на те, що наданими позивачкою доказами (видатковою накладною від 01.07.2010 року (а.с.14) та квитанцією до ордера від 02.07.2010 року (а.с.15), рахунком-фактурою (а.с. 16), свідченнями свідка ОСОБА_4.) було безсумнівно доведено суду факт належності спадкодавцю дискової борони БДФ-2,4 - на увагу не заслуговують, адже факт придбання у липні 2010 року дискової борони ОСОБА_3 та його подальше використання її ці письмові докази дійсно підтверджують, проте не дають підстав для висновків про те, що ця дискова борона БДФ-2,4 була привласнена ОСОБА_2 Тут колегія суддів враховує, що наданими позивачкою письмовими доказами не спростовані твердження ОСОБА_2 про те, що у свідченнях ОСОБА_4 мова йшла про борону іншої марки, а не про БДФ-2,4, адже при описі майна у нього не було виявлено та описано дискової борони БДФ-2,4, свідчення допитаних у суді свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтверджують факт придбання саме ОСОБА_2 борони, але іншого типу. Зміст свідчень ОСОБА_4 не вказує на те, що мова у них іде саме про дискову борону БДФ-2,4, а не іншу борону, іншої марки, що є належною на праві власності ОСОБА_2, надані позивачкою письмові докази - видаткова накладна від 01.07.2010 року (а.с.14), квитанція до ордера від 02.07.2010 року (а.с.15), рахунок-фактура (а.с. 16) не містять відомостей про індивідуальний заводський номер борони, тоді як з наданих відповідачем суду письмових доказів вбачається, що у нього дійсно є належна йому борона - але іншої марки АГ-2,4 2007 року випуску, заводський номер НОМЕР_1, що є зареєстрованою за ним як власником - свідоцтво про реєстрацію сер. НОМЕР_2(а.с.76).

Щодо доводів у апеляції про доведеність наданими позивачкою доказами привласнення ОСОБА_2 сіялки СПЧ-8, культиваторів КРН-5,6 та КПС-4, то зі змісту накладної від 12.09.2001 року на сіялку вбачається що її було виписано на ім'я ОСОБА_7, а не ОСОБА_3 (а.с.18), у накладній від 01 квітня 2000 року відсутні необхідні реквізити, у ній не зазначено і про тип та марку культиваторів, не вказано їх індивідуальний заводський номер - вказано лише про культиватори КРН та КПС, тоді як у ОСОБА_2 у серпні 2015 року при описі майна виконавцем були виявлені культиватори саме певного типу - КРН-5,6 та КПС-4 (а.с.54-55), твердження ОСОБА_2 про те, що виявлені у нього при описі майна у серпні 2015 року культиватори типів КРН-5,6 та КПС-4 належать саме йому не спростовані. Не є спростовані наданими позивачкою доказами і твердження ОСОБА_2 про те, що виявлена у нього сіялка є його власністю, що він придбав сівалку СПЧ-6, а потім переробив її, переобладнавши у сівалку аналогічну сівалці типу СПЧ-8, ці обставини було підтверджено свідченнями допитаного у суді свідка ОСОБА_8.

Виявлені при описі майна виконавцем у ОСОБА_2 були виявлені крім культиваторів та сіялки плуг ПЛН-3, косарка та окучник за твердженнями ОСОБА_2 належать йому та були придбані саме ним, ці твердження також не були спростовані належними та допустимими доказами, це обладнання не має індивідуальних ознак у розумінні положень ст.184 ЦК, принаймні про них не змогла повідомити суд позивачка. Інше вказане у позові майно - колеса на культиватор КРН, диски до сівалки, молочні бідони, станки свердлильний та точильний, тиса слюсарні, інжектора, навісна рейка автосцепки та гвинта центральний не було виявлено у ОСОБА_2 і при описі майна у серпні 2015 року, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності цього майна, його належності померлому, не було доведено і того, що це майно забрав собі ОСОБА_2, це ж стосується і вимог щодо інжектора, навісна рейки автосцепки та гвинта центрального. Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу, що були надані суду сторонами окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності колегія суддів бере тут до уваги і ті обставини, що відповідач є рідним сином ОСОБА_3, тривалий час вони спільно з батьком обробляли землю за допомогою сільгосптехніки та різного сільгоспобладнання, ОСОБА_2 тривалий час проживав поряд з подвір'ям батька, зберігав на подвір'ї батька і своєму, що межувало з батьківським подвір'ям придбану ним за власний кошт техніку та обладнання, з 2000 року ОСОБА_2 займався вирощуванням зернових і технічних культур, оптовою торгівлею зерном, насінням та кормами для тварин, був зареєстрований як приватний підприємець, придбання ним сільгосптехніки та різного сільгоспобладнання є підтверджено у суді показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6, свідоцтвом про реєстрацію сер. НОМЕР_2 агротехнічного агрегату - борони марки АГ-2,4 (а.с.76). Отже, за таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що позивачкою не було надано суду достатньо доказів для того, щоб суд міг зробити достовірний висновок про належність переліченого у позовних вимогах майна саме спадкодавцю на час відкриття спадщини, зробити висновок про те, що відповідач незаконно набув це спірне майно та зберігає його у себе безпідставно, спростувавши при цьому заперечення та надані на їх підтвердження докази відповідачем. Наявність у натурі вказаного позивачкою переліку майна на момент смерті спадкодавця не є підтверджена, спірне майно після смерті спадкодавця під охорону не приймалось, опис його не здійснювався, належні заходи щодо його охорони у передбаченому ст. 1283 Цивільного кодексу України порядку з метою його збереження до прийняття спадщини спадкоємцями не вживались.

Статтею 308 ЦПК є визначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відповідно до правил ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні усіх наявних у справі доказів, тобто як наданих позивачем, так і наданих відповідачем на їх заперечення. А отже, за таких обставин та з огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновків про те, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, позивачем не надано таких належних та допустимих доказів, що давали б підстави для задоволення позовних вимог, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, при оцінці доказів не допустив таких порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, вірно застосував положення матеріального права щодо виниклих правовідносин.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314-315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 05 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Яресько

Судді: І.О. Дронська

Ю.В. Єрмаков