15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ІваненкоЮ.Г., Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня
2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 березня
в с т а н о в и л а:
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 19 липня 2007 року між банкомта відповідачем ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ KICWGA00000127. Відповідно до умов договору позичальник ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 50 000 дол. США терміном до 19 липня 2017 року та зобовʼязана повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовʼязань за вказаним договром, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 19 липня 2007 року укладено договір поруки. У звʼязку з порушенням зобовʼязань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 27 лютого 2015 року допустила заборгованість в розмірі 33 118,34 дол. США. Ураховуючи викладене ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в солідарному порядку заборгованість.
У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою, посилаючись на положення ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки банком та позичальником було змінено зобовʼязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2015 року зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 обʼєднано в одне провадження з позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

29 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 162,96 дол. США, пеню в розмірі

63 806 грн 87 коп. та судові витрати в розмірі 3 654 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Визнано припиненими правовідносини між ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором поруки від 19 липня 2007 року № KICWGA 00000127/P.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

29 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня

2015 року, в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБнак» в задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив зі того, що відповідач не виконував своїх зобовʼязань за кредитним договором і станом на день звернення позивача до суду сума заборгованості відповідачем не була погашена.

Судами встановлено, що 19 липня 2007 року між позивачем та

ОСОБА_4 укладено кредитний договір № KICWGA00000127, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 55 700 дол. США на наступні цілі: придбання земельної ділянки під забудову 50 000 дол. США, а також 5 700 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.1.1. даного договору та винагороди за повернення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору.

Відповідно до п. 7.1. договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 794,23 дол. США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Для виконання даного договору банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

Станом на 27 лютого 2015 року у звʼязку з порушенням умов договору, за позичальником ОСОБА_4 рахується заборгованість в розмірі

33 118,34 дол. США, яка складається з: 21 299,15 дол. США - заборгованість за кредитом; 5 726,67 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 551,49 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 2 955,39 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобовʼязань за договором; 9,01 дол. США штраф (фіксована частина); 1 576,64 дол. США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобовʼязання за кредитним договором

від 19 липня 2007 року № KICWGA00000127 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № KICWGA00000127/Р від

19 липня 2007 року.

17 вересня 2014 року на адресу позичальника ОСОБА_4 та поручителя було направлено повідомлення про наявність заборгованості по поверненню кредитних коштів, однак, погашення заборгованості не здійснено.

03 жовтня 2008 року ПАТ КБ «ПрвиатБанк» направив позичальнику ОСОБА_4 повідомлення про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором від 19 липня 2007 року, тобто відсоток за договором було встановлено в 13,08 % на рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положенням ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановив, що ОСОБА_4 належним чином не виконувала взяті на себе зобовʼязання за кредитним договором, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та до не згоди з судовими рішеннями.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня

2015 року, в частині часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», та ухвалу апеляційного суду Київської області від 03 березня

2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2015 року, в частині часткового задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», та ухвалу апеляційного суду Київської області від

03 березня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання поруки припиненою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк