У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Артемівськ Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Курило В.П., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків задоволено частково.

Стягнуто з Приватного Акціонерного товариства «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд» (далі - ПрАТ «Красноармійське АП «Укрбуд») на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь держави - судовий збір в розмірі 487,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що висновок суду відносно розміру стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. не відповідає наявним доказам у справі та порушує його право на судовий захист.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, вірно зробив висновок про те, що при виникненні виробничої травми, що сталася з ним, відсутня його вина, як працівника. Стягуючи в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., суд не врахував рівень інфляції в Україні, знецінення коштів, перенесенні ним моральні страждання, постійне переживання за втрату зору, що його гнітить та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Тому він оцінив моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. і просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь.

У звязку з цим позивач просив рішення суду змінити та ухвалити нове рішення про стягнення з підприємства в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали та просили скаргу задовольнити.

Представник відповідача - ПрАТ «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд» в судове засіданні апеляційного суду не зявився. Однак, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений судовою повісткою та голова правління ПрАТ «Красноармійське АП «Укрбуд» в письмовій заяві просив розглянути справу без участі їх представника (а.с. 44, 46, 50-51).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як зазначено в ст. 303 ч.1 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами, і надав їм відповідну правову оцінку.

Суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи спір, місцевий суд повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами позивача про збільшення розміру стягнення у відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства, виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяні відповідачем, з яким позивач знаходився у трудових відносинах.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції встановив та виходив з того, що 19 липня 2015 року при виконанні трудових обовязків на виробництва з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок чого він отримав контузію лівого очного яблука, ерозію рогівки лівого ока.

За наслідками розслідування нещасного випадку було складено акти за формою Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку, що стався 19 липня 2015 року, та за формою Н-1 про нещасний випадок, який визнано таким, що повязаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку є руйнування цілісності ободу 8,5-20-3101020 внутрішнього колеса середнього мосту автомобіля «КрАЗ - 6510» державний номер НОМЕР_1 (а.с. 8 - 10, 11 - 13).

В звязку з нещасним випадком і ушкодженням здоровя, висновком МСЕК від 12 листопада 2015 року постраждалому встановлено 25 % втрати професійної працездатності та визначена потреба у додаткових видах допомоги (а.с. 14).

Внаслідок нещасного випадку позивач зазнав моральну шкоду, відчув негативні почуття та переживання, йому постійно доводиться відновлювати своє здоровя, докладати додаткові зусилля для організації свого життя та життєвих звязків. При покладенні на відповідача обовязку відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду, суд правильно послався на ст.237-1 КЗпП України, яка регулює правовідносини по відшкодуванню моральної шкоди працівника за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця), у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.13 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Саме статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв'язку з утратою чинності ст.ст.21, 28, 34 Закону щодо обов'язку Фонду відшкодувати моральну шкоду, спірні правовідносини регулюються ст.237-1 КЗпП України та ст.1167 ЦК України, які передбачають право на відшкодування моральної шкоди потерпілого на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання за рахунок роботодавця, про що зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 у справі № 1-32/2008 про страхові виплати.

В даному разі, право на відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 випливає із змісту ст.ст.237-1 КЗпП, яка регулює ці правовідносини, і право на відшкодування моральної шкоди у позивача пов'язано з настанням нещасного випадку, повязаного з виробництвом, що призвело до втрати ним професійної працездатності в розмірі 25 %, яка йому встановлена первісно 12 листопада 2015 року.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення моральної шкоди з роботодавця - ПрАТ «Красноармійське автопідприємство «Укрбуд», з яким позивач знаходився в трудових відносинах, є обґрунтованим.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновку про необхідність покладення на відповідача обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

Спричинення моральної шкоди позивачу, яка пов'язана з нещасним випадком на виробництві, що призвело до втрати ним професійної працездатності в розмірі 25 %, не оспорював відповідач.

Судом першої інстанції по справі безспірно встановлено, що під час виконання трудових обов'язків на підприємстві позивач отримав ушкодження здоров'я, у звязку з чим йому завдано моральну шкоду.

Із матеріалів справи і пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що 19 липня 2015 року при виконанні трудових обовязків на виробництва він був травмований, внаслідок чого отримав травму лівого ока. В звязку з нещасним випадком і ушкодженням здоровя висновком МСЕК від 12 листопада 2015 року постраждалому встановлено 25 % втрати професійної працездатності (а.с. 8 - 10, 11 13, 14).

Оскільки йому встановлено 25 % втрати професійної працездатності, йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях, в зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, та потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наслідки цієї виробничої травми змусили позивача змінити спосіб життя та докласти додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з цим у нього, відповідно до ст.ст. 237-1 КЗпП, з моменту встановлення йому стійкої втрати працездатності (12 листопада 2015 року) виникло право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

В п.4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1 - рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіянні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Суд правильно стягнув з відповідача моральну шкоду на користь позивача.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами позивача про збільшення розміру стягнення у відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів підприємства, виходячи з наступного.

Визнаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, а саме - 10 000 гривень, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, а саме ступінь, характер, обсяг, інтенсивність і тривалість психічних страждань позивача та розмір втрати ним професійної працездатності.

Як зазначено в акті розслідування, причиною настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан: руйнування цілісності металу основи ободу внутрішнього колеса середнього мосту автомобіля. Серед заходів по усуненню причин нещасного випадку зазначено про необхідність доповнення Інструкції з охорони праці на виробництві при проведенні демонтажу коліс автомобіля.

Доводи апеляційної скарги щодо рівня інфляції та знецінення гривні, як підстави для зміни або скасування рішення суду, до уваги не приймаються, оскільки висновки суду відносно розміру стягнення у відшкодування моральної шкоди належним чином обґрунтовані та мотивовані. Вони відповідають встановленим обставинам справи і наявним доказам у справі.

При встановленні зазначених фактів і постановленні рішення судом першої інстанції - не порушено норм матеріального та процесуального права, які є підставами для зміни чи скасування судового рішення, а тому підстав для скасування або зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги позивача - не встановлено.

З зазначених вище підстав не підлягає задоволенню апеляційна скарга позивача, в якій останній просив змінити рішення суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що при ухваленні рішення суд першої інстанції врахував всі обставини справи, які мають істотне значення, ступень втрати ним професійної працездатності. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначив з урахуванням характеру, глибини фізичних та душевних страждань, які зазнав позивач.

За таких обставин рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: