Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/732/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Партоліна І.П.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

22.03.2016 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гусак А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ «Лізингова компанія «Ваш АВТО» на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш АВТО" про захист прав споживача та витребування безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И Л А:

19 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" про захист прав споживача та витребування безпідставно набутого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 жовтня 2015 року він уклав з відповідачем - ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" договір фінансового лізингу № 001663, з додатками. Договір та додатки до договору № 1 і № 2 були підписані сторонами цього ж дня. Згідно умов укладеного договору фінансового лізингу (надалі - договір) лізингодавець (відповідач) бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу ) на строк та на умовах, передбачених договором. В той же день позивачем було сплачено рахунок на суму 50000 грн. Позивач вважає даний договір неукладеним, оскільки ним не було підписано додаток № 3 до Договору і просить суд стягнути з ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" на користь позивача безпідставно набуте майно, а саме, грошові кошти в сумі 50000 грн., стягнути три відсотки річних за користування безпідставно збереженими грошовими коштами в сумі 90 грн. 41 коп., стягнути моральну шкоду в сумі 4000 грн., отриманий відповідачем дохід в сумі 4000 грн. та судовий збір у сумі 580 грн. 90 коп.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" на користь позивача 50000 грн. 00 коп. безпідставно набутого майна. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповного з'ясування обставин справи та у зв'язку із тим, що висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові (а.с.71 - 75).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач доводи апеляційної скарги не визнав.

Представник відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що 29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав з відповідачем - ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" договір фінансового лізингу № 001663, з додатками. Договір та додатки до договору № 1 і № 2 були підписані сторонами цього ж дня. Додаток до договору № 3 сторонами не підписувався. Згідно умов укладеного договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. В той же день позивачем було сплачено рахунок на суму 50000 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний правочин не є укладеним, оскільки сторонами при його підписанні не було узгоджено та підписано Додаток № 3 - «Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів сторонами», який є невід'ємною частиною договору і містить суттєві умови щодо самого виконання договору, розміру лізингових платежів і це на думку суду першої інстанції є непогодженням усіх істотних умов договору.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Колегією суддів встановлено, що 29 жовтня 2015 року ОСОБА_2 уклав з відповідачем - ТОВ «Лізингова компанія „Ваш АВТО" договір фінансового лізингу № 001663, з додатками. Договір та додатки до договору № 1 і № 2 були підписані сторонами цього ж дня. Додаток до договору № 3 сторонами не підписувався. При цьому, Сторони погодили попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання договору у розмірі 317,84 доларів США, що згідно обмінного курсу доларів США до української гривні, на фактичну дату укладання договору, відповідно, становить 7628 грн. 16 коп. і визначили, що у разі залишення вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу вони зобов'язані підписати Додаток № 3 до даного договору (п. 10.3 договору) . А у разі зміни вартості предмету лізингу з моменту укладання даного договору, Сторони домовились та взяли на себе зобов'язання, до купівлі транспортного засобу, підписати Додаток № 3 до даного договору із визначенням щомісячних лізингових платежів, які розраховуються із ціни транспортного засобу на момент купівлі та передачі транспортного засобу (п. 10.4 Договору). Згідно умов укладеного договору фінансового лізингу лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (МТЗ 82.1.26) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. В той же день, позивачем, у відповідності до умов Договору, було сплачено адміністративний платіж у сумі 50000 грн. 00 коп.

Частиною 1 статті 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (Закон), фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі) (ч.2 ст.2 Закону).

Зміст позовної заяви свідчить про те, що в обґрунтування вимог про витребування безпідставно отриманого майна, позивач посилається на положення ст. 1212 та 1213 ЦК України та наполягає на тому, що підписаний ним та відповідачем Договір фінансового лізингу є неукладеним оскільки сторони не дійшли згоди щодо графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів і не підписали Додаток № 3 до договору .

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК ).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину зафіксовані у ст. 203 ЦК.

Згідно ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Окремими нормами Цивільного кодексу України визначається момент з якого правочин вважається вчиненим.

За загальним правилом, договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК).

Згідно з цивільним законодавством момент укладення договору це момент досягнення згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК).

Як спільний вольовий акт згода щодо істотних умов договору досягається або шляхом безпосереднього спілкування сторін, або вчинення ними роздільних у часі дій (направлення оферти й одержання акцепту). За ЦК для визначення моменту укладення договору має значення момент одержання акцепту стороною, яка направила оферту (ч. 1 ст. 640 ЦК).

Серед істотних умов будь-якого договору у ст. 638 ЦК конкретно названо лише предмет договору. Коло істотних умов конкретного виду договору може бути окреслено в самому ЦК або іншому законі. Зокрема, у ч. 2 ст. 6 Закону України « Про фінансовий лізинг» визначені істотні умови договору лізингу, якими є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу);

розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має

бути досягнуто згоди.

Обгрунтовуючи своє твердження, що підписаний сторонами договір є неукладеним, позивач послався на нібито недосягнення сторонами згоди щодо розміру лізингових платежів та не підписання сторонами Додатку № 3 до договору щодо графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Однак, дане твердження не ґрунтується на матеріалах справи, зокрема на положеннях укладеного між сторонами договору фінансового лізингу.

Так підписаний сторонами договір фінансового лізингу містить статтю 10, положеннями якої визначаються поняття лізингового платежу, його структуру (п. 10.1), розрахунок щомісячних лізингових платежів (п. 10.2), попередній розмір щомісячного лізингового платежу (п.10.3) та умови зміни розміру цього платежу.

У пункті 8 постанови № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» пленум Верховного Суда України роз'яснив, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору фінансового лізингу, а отже договір між сторонами є укладеним.

За наявності дійсного договору укладеного між сторонами, відсутні будь які підстави для стягнення із відповідача на користь позивача 50000 грн., які є адміністративним платежем, що сплачений позивачем на виконання умов Договору фінансового лізингу № 001663 укладеного між сторонами.

З врахуванням наведеного не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не правильно оцінено докази надані сторонами та не правильно застосовано норми матеріального права, а отже рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені порушення норм матеріального і процесуального права призвели до неправильного вирішення спору, що в силу вимог п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст.307, ст.ст.309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Лізингова компанія «Ваш АВТО» задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 січня 2016 року скасувати.

ОСОБА_2 в позові до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Ваш АВТО" про захист прав споживача, витребування безпідставно набутого майна, стягнення відсотків за користування безпідставно отриманими коштами, стягнення моральної шкоди та отриманих доходів, стягнення судового збору відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В. Суровицька