У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Ткачука О.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Садівниче товариство «Ветеран», про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Садівниче товариство «Ветеран», про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 01 жовтня 1998 року вона проживала із ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Запорізької міської ради Заводського району Запорізької області від 22 червня 2011 року йому у власність була передана земельна ділянка НОМЕР_1 у садівничому товаристві «Ветеран» (далі - СТ «Ветеран») Заводського району м. Запоріжжя для будівництва та обслуговування житлового будинку, проте за життя він не завершив приватизацію та не отримав державний акт про право власності на землю. Спадкоємицею за законом після його смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, є його сестра - ОСОБА_5 Ураховуючи викладене, позивачка просила встановити факт її спільного проживання без реєстрації шлюбу із померлим ОСОБА_7 з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право на завершення приватизації та одержання державного акта на право власності на Ѕ частини вказаної земельної ділянки.

У липні 2014 року ОСОБА_5 пред'явила зустрічний позов, в якому посилалась на ті самі фактичні обставини щодо набуття земельної ділянки та на те, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_7, а тому як його сестра, тобто спадкоємець другої черги, має право на завершення приватизації земельної ділянки. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати за нею право на завершення приватизації та отримання акта про право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 в СТ «Ветеран» Заводського району м. Запоріжжя.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право на завершення приватизації та одержання на її ім'я державного акта про право на земельну ділянку НОМЕР_1 в СТ «Ветеран» Заводського району м. Запоріжжя, загальною площею 0,1089 га з цільовим призначенням для ведення садівництва.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватирішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про обов'язковість для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи висновків і мотивів суду касаційної інстанції, з яких скасовані судові рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7, не доведений, а тому вона не має права на завершення приватизації земельної ділянки та визнання за нею права власності на Ѕ її частини, у зв'язку з чим підстави для задоволення її вимог відсутні.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами попередніх інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

О.С. Ткачук

І.М. Фаловська