Справа № 308/621/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Куштана Б.П.

при секретарі - Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж Марина Василівна, про визнання правочинів недійсними, та зустрічну позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором про надання споживчого кредиту, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 р. визнано дійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за цим договором в розмірі 882 579,65 грн. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2013р. вказане рішення в частині визнання договору про надання споживчого кредиту дійсним - скасовано. У вимогах ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору споживчого кредиту дійсним відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

Зазначає, що вказаним рішенням апеляційної інстанції було встановлено, що між сторонами було вчинено договір про надання споживчого кредиту від 19.06.08р та договір застави транспортного засобу від 19.06.08р., однак зазначені договори ОСОБА_2 не підписувалися, що підтверджується висновками експертів. Визнаючи що договір про надання споживчого кредиту вчинений, суд виходив з висновку, що сторонами виконувались його умови.

20.12.12 р. за заявою ОСОБА_2 слідчим відділом Ужгородського МВ УМВС України розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000428. Висновками експертів констатовано також не підписання інших документів позивачем.

Позивач зазначає, що не укладав і не підписував: договір про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0; додатки до нього; додаткові угоди: №1 від 19.06.2008 року, № 1 від 30.01.2009 року, №2 від 30.01.2009 року до вищезазначеного договору; договір банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092; додаток 1 до нього, договір застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0; заяву на видачу готівки №27 від 19.06.08р.; заяви на переказ готівки, згідно яких від імені ОСОБА_2 здійснювалося часткове погашення заборгованості та сплата відсотків, не отримував кредитних коштів і не здійснював будь-якої сплати, не уповноважував жодну особу на укладання і підписання від його імені вказаних договорів, тому не було вільного волевиявлення на укладання даних правочинів, вони всі не відповідають його внутрішній волі, тому вони недійсні. Просив суд визнати недійсними такі правочини: договір про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0; додаткові угоди: №1 від 19.06.2008 року, № 1 від 30.01.2009 року, №2 від 30.01.2009 року до вищезазначеного договору; договір банківського рахунку від 19.06.2008 року № 565092; договір застави транспортного засобу від 19.06.2008 року № 0.

Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, яку мотивована тим, що 19.06.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 98 556 доларів США, еквівалент 478 331,69 грн. зі сплатою 14,5 % терміном до 19.06.2013 року річних.

Факт отримання кредитних коштів підтверджено рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012р. по справі № 2-1461/11, яке набрало законної сили 13.03.2013р. на підставі ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2013р.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту, 19.06.2008 року між банком та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу №0, згідно якого в заставу банку передано транспортний засіб марки Temsa Prestij модель Super Delux, 2008 р.в., н.з. НОМЕР_1, який є власністю ОСОБА_2

В порушення умов договору взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 належним чином не виконує.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.12.2012 р. у справі № 2146/2011 було стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість на користь банку за цим договором в розмірі 882 579,65 грн.

06.10.2014 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив рішення по цивільній справі № 308/2152/14-ц про стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 1 014 228,55 грн. на користь ОСОБА_2

Відповідно до пункту 7.1.1 кредитного договору № 0 від 19.06.2008 року сторони погодили можливість списувати кошти з будь - якого рахунку позичальника в національній та/або іноземній валюті відкритого в АКІБ «УкрСиббанк». Договірне зарахування банком здійснено 14.11.2014 року, що засвідчує довідка розрахунок заборгованості за кредитом.

Таким чином станом на 07.04.2015 року заборгованість ОСОБА_2 складає 176 487,51 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07.04.2015 року становить 4 138 193,54 грн., з яких: 43 044, 35 доларів США, що становить 1 009 283,04 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 92 457,61 доларів США (2 167 901,20 грн.) - заборгованість по простроченим процентам за користування кредитом; 14 657,26 доларів США (343 676,32 грн.) - пеня за кредитом; 26 328,29 доларів США (617 332,98 грн.) - пеня за користування кредитом.

Просив стягнути на його користь суму боргу за договором про надання споживчого кредиту від 19.06.2008 року № 0 (1) в розмірі 135 501,96 доларів США, пеню в розмірі 961 009, 30 грн. та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

ПАТ «УкрСиббанк» подав до суду клопотання, за яким він просить суд застосувати строк пропущеної позовної давності, у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 також надав суду заяву про застосування строків позовної давності, за якою просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову з підстав пропущення строків позовної давності.

Рішенням суду у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 2019058,72 грн., які були заявлені в межах строку позовної давності станом на 07.04.2015 р., а саме: 45 124,16 доларів США- проценти; 14657,26 доларів США( 343676,32 грн.) - пеня за кредитом; 26328,29 доларів США ( 617 332,98 грн.) - пеня по процентам за користування кредитом. В решті позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено.

ОСОБА_2 не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог в частині первісного позову, та просив постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадженні у справі в частині зустрічного позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні апелянт та його представник скаргу з наведених підстав підтримали. Останній пояснив, що клопотань про проведення експертизи не заявлялось, оскільки, на їхню думку, висновки експертиз по іншій справі достатньо для вирішення цієї справи.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

В процесі розгляду справи встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до договору факторингу від 20.04.2015 р. право грошової вимоги по спірному кредитному договору перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» і тому судом замінено відповідача по первісному позову та позивача по зустрічному позову, проти чого не заперечували сторона позивача по первісному позову та представник ПАТ «Укрсиббанка», а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» просила про таку заміну, надавши відповідну заяву з необхідними документальними підтвердженнями.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги: договір кредиту апелянтом не підписувався; заява про отримання готівки ним також не підписувалась, що доведено висновком експертизи по кримінальній справі; не взято до уваги інші висновки експертиз, які були проведені в рамках кримінального провадження; строк позовної давності не пропущено, оскільки у грудні 2014 р. апелянт довідався про списання банком грошових коштів з його депозитного рахунку в рахунок погашення заборгованості за даним кредитним договором та в цей же час дізнався про наявність банківського рахунку № 565092 від 19 червня 2008 р., відповідно до якого на його ім'я було відкрито поточний рахунок 9202, на який було зараховано кредитні кошти; часткове задоволення зустрічного позову є подвійною відповідальністю, що є недопустимим: з нього вже стягнуто судовим рішення суму боргу; банком протиправно односторонньо списано з його депозитного рахунку суму на погашення заборгованості по даному кредитному договору - 1 01 228,55 грн.; сума боргу визначена не вірно і така повинна становити суму, стягнуту рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 р.; провадження по справі слід закрити, оскільки дане питання вже вирішено зазначеним рішенням суду першої інстанції.

Ці доводи є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 13 березня 2013р. по справі за первісним позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", 3-ї особи приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. про визнання кредитного договору та договору застави нікчемними вказано таке:

«Оскільки матеріалами справи встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 0 від 19.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 є вчиненим, і сторонами цього договору виконувалися його умови, зокрема АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 98556,00 доларів США, частину якого в сумі 7712,27 доларів США погасив і сплатив банку відсотки за користування кредитом в сумі 6456,68 доларів США, умови якого позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконує, а саме не сплачує кредит та відсотки за його користування, у зв'язку з чим його заборгованість станом на 15.04.2010 року становить 882579,65 грн., яка складається з основного боргу - 80392,29 доларів США, що еквівалентно 637213,41 грн.; простроченого боргу - 10451,44 доларів США, що еквівалентно 82841,25 грн., прострочених відсотків - 17888,47 доларів США, що еквівалентно 141789,38 грн., пені - 20235,61 грн. та штрафу - 500 грн., тому суд правильно дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку 882579,65 грн. заборгованості за кредитним договором, виходячи з положень статей 526, 530, 610, 611, 629, 1049, ч.2 ст.1050 ЦК України».

На підставі зазначеної вище норми права та на підставі наведених обставин суд констатує про безпідставність таких доводів апеляційної скарги як відсутність договірних відносин між банком та апелянтом та неотримання кредитних коштів по причині не підписання кредитного договору та заяви про видачу готівки.

Відповідно до ст.57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи; ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин справи, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту зазначених норм права слід зробити висновок, що доказову силу мають лише експертизи, проведені в рамках даної справи.

По справі установлено, що жодною з сторін заяви про призначення експертизи не заявлялось, відповідно, експертизи не проводились. Представник позивача по первісному позову пояснив, що не вбачав необхідності для проведенні експертиз по даній справі і проти цього позивач по первісному позову не заперечив. Експертизи, проведені по інших справах, не мають доказової сили по даній справі.

Резолютивна частина оскаржуваного рішення містить формулювання відмови в позові ОСОБА_2 без конкретизації причини відмови. Разом з цим, зі змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що в позові слід відмовити як по суті спору так і за пропуском строку позовної давності. Однак, за пропуском строку позовної давності можливо відмовляти лише у випадку доведеності порушеного права. Оскільки судом встановлено відсутність порушеного права позивача, то саме по цій причині слід відмовити у задоволенні позову. Тому посилання в мотивувальній частині оскаржуваному рішенні про відмову у задоволенні позову є невірним. Однак це не є підставою для скасування оскаржуваного рішення по цій причині.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги стосовно подвійного стягнення, закриття провадження у справі, оскільки судом стягнута сума різниці між стягнутим судом боргу рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2012 р. та 07.04.2015 року в межах строку позовної давності для кожного виду стягнення.

Щодо такого доводу апеляційної скарги як неправомірність дій банку по односторонньому списанню з депозитного рахунку ОСОБА_2 грошової суми слід зазначити, що по цьому факту проводиться досудове слідство органами МВСУ.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 6 липня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :