АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3015/16 Справа № 204/4896/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Токар Н. В. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Тамакулової В.О.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд Полімер Груп» про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №135/К-мв від 22 серпня 2006 року в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Гранд Полімер Груп», яка станом на 20.04.2015 року становить 141555411,60 грн., що складається із заборгованості: за кредитом - 76400000 грн., по відсотках - 10234822,81 грн., по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 14388317,80 грн., по пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 1617749,50 грн., по 3% річних - 3170270,89 грн. та інфляційних збитків за: несвоєчасне погашення кредиту - 32526728, 15 грн., несвоєчасну сплату відсотків - 3217522,45 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14 жовтня 2009 року, який укладений між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (нині ПАТ«Всеукраїнський Акціонерний Банк») і ОСОБА_2, що виступає як майновий поручитель за ТОВ «Гранд Полімер Груп» шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку», на квартиру загальною площею 125,6 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, секція 1, квартира 13 та складається з: 1-коридор, 2-кухня-столова, 3,4 - житлові, 5- комора, 6-ванна, 7-санвузол, 8- комора, І - лоджія, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 за оцінкою суб'єкта оціночної діяльності 3182580 грн., без урахування ПДВ. Вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами.(а.с.215-220)

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, якими у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.(а.с.225-229)

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рушення суду першої інстанції відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 серпня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Альфа-Донецьк», правонаступником якого є ТОВ «Гранд Полімер Груп», укладено кредитний договір №135/К-мв, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у формі поновлюваної мультивалютної кредитної лінії з лімітом в сумі 2 200 000 доларів США з терміном користування кредитом до 16 год. 00 хв. 22 серпня 2011 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірах, обумовлених договором. (а.с.58-66).

У подальшому, між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору: №1 від 22.08.2006 року, №3 від 22.03.2007 року, №5 від 09.11.2007 року, №7 від 05.12.2007 року, №9 від 13.02.2008 року, №10 від 13.06.2008 року, №11 від 24.11.2008 року, №17 від 22.10.2009 року, №22 від 02.02.2011 року, №27 від 26.04.2013 року та договори про внесення змін до кредитного договору: №14 від 13.10.2009 року, №16 від 21.10.2009 року, №23 від 09.12.2011 року (а.с.67-91).

Згідно додаткової угоди №1 від 22.08.2006 року до кредитного договору, позичальнику надано транш кредиту в розмірі 11 110 000 грн. Відсоткова ставка за користування кредитом встановлена у розмірі 18,5% річних (а.с.67).

Додатковою угодою №3 від 22.03.2007 року до кредитного договору змінено відсоткову ставку по траншам в національній валюті на 18% річних, по траншам у іноземній валюті 12,5% річних (а.с.68).

Відповідно до додаткової угоди №5 від 09.11.2007 року до кредитного договору, кредит у формі поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом в сумі 2200000,00 доларів США надається з терміном користування до 16-00 години 22.08.2011 року, а з лімітом в сумі 3 586 138,61 доларів США - до 08.02.2008 року. Позичальнику в рамках ліміту надано транш кредиту у сумі 7 000 000 грн. з терміном користування до 08.02.2008 року. Відсоткова ставка за користування траншем кредиту становить 16% річних (а.с.69).

Додатковою угодою №7 від 05.12.2007 року до кредитного договору встановлено, що транш кредиту в розмірі 2 200 000 доларів США надається з терміном до 04.06.2009 року (а.с.70).

Згідно додаткової угоди №9 від 13.02.2008 року до кредитного договору, строк користування кредитом з лімітом в сумі 3 586 138,61 доларів США встановлено до 08.06.2008 року. В рамках ліміту Банк надає транш кредиту у сумі 7 000 000 грн. строком до 08.06.2008 року (а.с.71).

Згідно додаткової угоди №10 від 13.06.2008 року до кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом по траншам у іноземній валюті - 14,5% річних, а по траншам у національній валюті - 16% річних (а.с.72).

Додатковою угодою №11 від 24.11.2008 року до кредитного договору встановлена процентна ставка за користування кредитом по траншам в іноземній валюті - 17% річних, по траншам у національній валюті - 26% річних (а.с.73).

Договором про внесення змін №14 від 13.10.2009 року до кредитного договору встановлено, що кредит надається з максимальним лімітом у сумі 16 374 110,45 грн. та в сумі еквівалентній 9 049 858,33 доларів США з терміном остаточного повернення кредиту 30.06.2010 року з наступним графіком - жовтень 2009 року - 119 000 грн., листопад 2009 року - 120 000 грн., грудень 2009 року - 121 000 грн., січень 2010 року - 454 000 грн., лютий 2010 року - 454 000 грн., з березня 2010 року по червень 2010 року повернення заборгованості, що залишилась щомісячно рівними частинами. Процентна ставка за користування кредитом по траншам в доларах США - 17% річних, по траншам в національній валюті - 18% річних (а.с.74-85).

Згідно з додатковою угодою №16 від 21.10.2009 року до кредитного договору кредитодавець надає позичальнику транш кредиту в сумі 16 374 110,45 грн. на термін до 30.06.2010 року (а.с.86).

Відповідно до додаткової угоди №17 від 22.10.2009 року до кредитного договору позичальнику надано транш кредиту в сумі 74 702 877,20 грн. до 30.06.2010 року (а.с.87).

Згідно з додатковою угодою №22 від 02.02.2011 року до кредитного договору надано транш кредиту в розмірі 3 836 771,67 грн. на термін по 10.04.2012 року (а.с.88).

Договором про внесення змін №23 від 09.12.2011 року до кредитного договору встановлено, що повернення залишку заборгованості по кредиту у розмірі 82495861,87 грн. здійснюється згідно наступного графіку погашення: 31 січня 2012 року - 62495861,87 грн.; 10 квітня 2012 року - 20 000 000 грн. Процента ставка встановлюється на рівні 8% річних (а..с.89).

Додатковою угодою №27 від 26.04.2013 року до кредитного договору кредитодавець надає позичальнику транш кредиту у сумі 2014711,84 грн. на термін до 20.01.2014 року (а..с.90).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 14 жовтня 2009 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нікітюк Г.М., та зареєстрований в реєстрі за №2466, відповідно до умов якого, остання передала у іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру 13 у секції 1 будинку № 66 по вулиці Дмитра Кедріна, у м. Дніпропетровську. (а..с.91-97).

Як вбачається з п. 7.4 вищевказаного договору іпотеки, сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі, переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 закону України «Про іпотеку».(а.с.95)

До договору іпотеки між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_2 укладено наступні договори про внесення змін: №1 від 02.12.2009 року, №2 від 01.02.2011 року; №3 від 30.01.2012 року; №4 від 22.05.2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Нікітюк Г.М. Вказаними договорами вносились зміни щодо розміру основного зобов'язання, терміну кредитування у відповідності до зазначених вище додаткових угод до кредитного договору(а.с.98-103).

Однак своїх зобов'язань за кредитним договором позичальник не виконує, у зв'язку з чим, станом на 20.04.2015 року, утворилась заборгованість у сумі 141 555 411,60 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 76 400 000 грн., по відсотках - 10234822,81 грн., по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 14388317,80 грн., по пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом - 1 617 749,50 грн., по 3% річних - 3 170 270,89 грн., та інфляційних збитків: за несвоєчасне погашення кредиту - 32 526 728,15 грн. та за несвоєчасну сплату відсотків - 3 217 522,45 грн.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору в частині погашення кредиту та сплати відсотків, в строки та на умовах, передбачених кредитним договором, позивачем на адресу відповідачки була направлена вимога за вих. №31/1-12273 від 22.05.2015 року щодо погашення заборгованості за договором кредиту, але ОСОБА_2 вимоги банку не виконала (а.с.138-140).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності (ст. 37 Закону України «Про іпотеку», п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

З урахуванням наведених норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Розглядаючи по суті даний спір, районний суд виходив з того, що ТОВ «Гранд Полімер Груп» порушило умови кредитного договору, не сплачуючи належним чином обумовлені кредитним договором платежі, позивачем дотримано процедуру досудового врегулювання спору, а оскільки договором іпотеки передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання по кредитному договору, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Зазначений висновок суду судова колегія вважає правильним.

При вирішенні даної справи судом першої інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи апелянта у скарзі стосовно того, що судом першої інстанції неправильно встановлена сума заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки відповідачкою не спростовано наданий розрахунок заборгованості за кредитом або відсутність боргу у позичальника перед банком.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність доказів отримання позичальником кредитних коштів згідно кредитного договору та додаткових угод до нього, не можуть бути прийняті до уваги, зокрема, вказані договори не оспорені ТОВ «Гранд Полімер Груп».

Доводи апелянта стосовно неправильного визначення судом вартості предмету іпотеки, колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з п. 1.5. договору іпотеки від 14 жовтня 2009 року, сторони погодили, що оціночна вартість предмету іпотеки - двокімнатної квартири площею 125,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Кедріна, 66 секція 1, кв.13, становить 678300 грн.

Згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності - оцінювача ЗАТ «Консалтингюрсервіс» ОСОБА_6 (свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі НОМЕР_1 від 03.09.2009 року), проведеного на замовлення позивача на виконання ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ринкова вартість предмета іпотеки, станом на 22 червня 2015 року, складає 3 182 580,00 грн. (а.с.144).

Іншого оціночного висновку, зокрема, проведеного на замовлення відповідачки, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що вартість квартири, зазначена у вищевказаному висновку, є значно заниженою у порівнянні з ринковими цінами на аналогічну нерухомість.

Між тим, ставлячі під сумнів результат вищевказаного висновку суб'єкта оціночної діяльності, в порушення норм ст. 10, 60 ЦПК України, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на його спростування, іншого розміру вартості спірної квартири відповідачкою не зазначено та не доведено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та до незгоди з їх оцінкою судом. Проте, за вимогами ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, а тому переоцінка доказів на вимогу сторони не допускається.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні, передбачені ст. 309 ЦПК України, підстави для скасування вказаного судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: