МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
________________________________________________________________________________
Справа №521/9812/16-ц
Номер провадження №2/521/3934/16
16 червня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
судді - Маркарової С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Славової К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання неповнолітньої дитини і повернення її за місцем проживання та стягнення аліментів,-
01.06.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що має спільну з ОСОБА_6 доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Шлюб між сторонами розірваний, необхідні витрати на утримання дитини позивач несе самостійно.
Стверджуючи, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, позивач просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову, до досягнення донькою повноліття.
Окрім того, позивач зазначила, що малолітня ОСОБА_7 проживала разом з нею за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_1.
30.05.2016 року, однак, відповідач ОСОБА_3 викрав спільну з позивачем доньку, коли та прямувала з сестрою позивача до магазину.
За цим фактом позивач зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою, де їй було запропоновано вирішити питання в судовому цивільному порядку.
Позивач стверджувала, що наразі їй достовірно відомо, що донька утримується у відповідачів: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Некрасова, 54.
Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила примусово відібрати малолітню у відповідачів та повернути до її місця проживання з матірю за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_2.
Окрім того, позивач просила допустити до негайного виконання рішення суду в частині відібрання дитини та стягнути на свою користь з відповідачів судовий збір за поданим позовом.
Позивач в судовому засіданні позов підтримала.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Представники Служби у справах дітей Одеської міської ради та органу опіки і піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради вважали, що позов підлягає задоволенню.
Суд у зв'язку з неявкою належним чином повідомлених відповідачів та неповідомленням про поважність причини такої неявки, за згодою представника позивача і позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, в порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, наявні докази суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 мають спільну доньку - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №223100.
24.05.2013 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний.
Зазначеним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.05.2013 року визначено місце проживання малолітньої із матірю - ОСОБА_2
Рішення суду набрало законної сили.

Так, відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з акту сусідів від 14.06.2016 року, підписи в якому засвідчені нотаріально, малолітня ОСОБА_7 до кінця травня 2016 року проживала разом з позивачем за адресою: м. Одеса. АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджуються і показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_8

Окрім того, свідок показала суду, що 30.05.2016 року відповідач ОСОБА_3 із застосуванням фізичної сили і погроз, відібрав у неї дитину, коли та гуляла разом з нею біля магазину «Таврія», неподалік від дому, дитини злякалась, плакала. На час розгляду справи дитина проживає у будинку відповідачів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є бабусею та дідусем доньки позивача. Сам батько відповідач ОСОБА_3 у вихованні дитини участі не приймає та не мешкає з батьками за даною адресою. В день викрадення відповідач ОСОБА_3 телефоном повідомив її, що дитину повертати не збирається, оскільки також любить її. Позивача свідок може характеризувати як люблячу маму, яка приділяє належну уваги дитині, працює, утримує її.

30.05.2016 року за фактом викрадення дитини позивач звернулася до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, про що свідчить талон-повідомлення №017436 від 30.05.2016 року.

Відповіддю Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області позивачу рекомендовано звернутися до суду в цивільному порядку.

Так, відповідно до норм Конвенції про права дитини, кожна дитина має право на захист зі сторони держави від всіх форм фізичного або психологічного насильства, образи, відсутність піклування або недбайливого ставлення, грубого звернення або експлуатації.

Батьки зобовязанні піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також батьки поважати дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Обовязок виховувати дитину, ростити дитину найважливіший обовязок матері та батька.

При цьому повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Повага до дитини це повага її прав, визначених Конвенцією про права дитини та іншими законодавчими актами.

Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно.

Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Зазначене узгоджується із Законом України «Про охорону дитинства», за яким сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Відповідно до ст. 162 Сімейного кодексу України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Як вбачається з вимог Сімейного кодексу України місце проживання малолітньої дитини може визначатися обома батьками за погодженням, законом, рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування.

Малолітня дитина має проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного із її батьків.

Якщо така особа змінить місце проживання дитини, зокрема, шляхом викрадення, заінтересована особа має право подати до суду позов про повернення дитини у місце її проживання.

В разі подачі такого позову суд має негайно його розглянути та прийняти рішення про повернення дитини у попереднє місце її проживання.

В ст. 162 Сімейного Кодексу України встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина.

Для повернення дитини непотрібно доводити факт наявності нормальних умов для її виховання та розвитку.

Якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред'явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самочинна зміна її місця проживання.

Судом встановлено, що повернення дитини не суперечить її інтересам, факту жорстоко поводження позивача з дитиною, експлуації дитини, тримання її в умовах, небезпечних для її життя та здоров'я судом не встановлено.

Враховуючи, що за ст. 163 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, місце проживання малолітньої ОСОБА_7 було визначено за рішенням суду, її фактичне знаходження не за визначеним місцем проживання, відсутність обставин, за яких суд може не повертати дитину, суд вважає вимоги позивача про відібрання дитини та повернення її за місцем проживання обґрунтованими та доведеними в процесі розгляду справи.

Вирішуючи спір в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України).

Доказів на підтвердження майнового стану відповідача, наявності такого та його розміру позивачем в судовому засіданні відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, за якою сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано.

Поряд із тим, суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою відмови у позові та, виходячи з інтересів дітей аліменти підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, що не суперечить ст. 184 Сімейного Кодексу України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року та мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік».

За ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» в 2016 році прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, а саме:

- дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1355 гривень;

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму.

Обставин, які б перешкоджали відповідачеві виконанню обов'язку по утриманню дитини судом не встановлено.

Враховуючи наведене, суд вважає можливим стягнення з відповідача ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 щомісячно в розмірі 614 грн. 00 коп., що фактично становить половину прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно ст. 367 ЦПК України у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць та про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала суд допускає негайне виконання рішень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 218, 224-226, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про відібрання дитини і повернення її за місцем проживання та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Відібрати малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 614 грн. 00. коп.

Аліменти підлягають стягненню щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до 09.07.2028 року.

В решті позову - відмовити.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, зокрема, і державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення.

Розяснити сторонам що, розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом в порядку ст. 192 СК України зменшений, збільшений або змінений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала та стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення може бути переглянуто Малиновським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: С.В. Маркарова