АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1136/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2118/16Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про усунення перешкод у праві власності та відшкодування збитків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві власності та відшкодування збитків, третя особа: ОСОБА_5, задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_4 зламувати, змінювати замки вхідних дверей в квартирі АДРЕСА_1, без письмової згоди ОСОБА_3 входити та перебувати в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні інших вимог позивачу ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 551,20 грн.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що всі його дії відносно квартири АДРЕСА_1 повязані з виконанням повноважень, наданих йому співвласником цієї квартири ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою довіреністю та усних вказівок останнього, що відповідає вимогам закону, та при розгляді справи не встановлено, що ОСОБА_4 вчиняв будь-які самостійні дії відносно вказаної квартири, а тому вважає, що позов предявлено не до тієї особи.

Окрім того, вказує, що позивач у2013 році виїхала на постійне місце проживання до м. Черкаси, та вказана квартира тривалий час перебувала без належного нагляду.

Також, з вказаним рішенням не погодилася позивач, яка, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування збитків, завданих порушенням її права та відшкодування судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування збитків, завданих порушенням права власності, а саме стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 2500,00 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Вважає, що судом не взято до уваги той факт, що, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач, який є сторонньою особою, неодноразово знищував замки вхідних дверей квартири, то наявні правові підстави для відшкодування збитків шляхом стягнення з Відповідача вартості замків вхідних дверей та вартості робіт по їх встановленню у сумі 2500,00 грн., яка підтверджена наявними у матеріалах справи доказами.

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволені стягнення з ОСОБА_4 на її користь судових витрат.

Відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали письмові заперечення на апеляційні скарги одне одного, в яких прохали відхилити дані скарги.

Письмові запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 надав також третя особа ОСОБА_5, який прохав скаргу позивачки відхилити, а рішення місцевого суду в цій частині залишити без змін.

В обґрунтування доводів заперечень посилається на те, що під час розгляду справи не доведено наявність будь-яких самостійних дій відповідача, який відносно квартири АДРЕСА_2, діяв суворо, за його, співвласника цієї квартири, розпорядженнями та вказівками та на виконання довіреності, наданої ним відповідачу; при цьому саму довіреність та надані нею повноваження позивач не оскаржує.

Вважає безпідставним твердження апелянта про те, що заміною відповідачем замка на вхідних дверях, ключа від яких, на неодноразове його прохання так і не було надано, їй було завдано матеріальної шкоди, оскільки вона не понесла витрат з придбання цього замку, а заміна замка у листопаді 2014 року була викликана екстреною ситуацією, а саме протіканням стелі, що вимагала невідкладного усунення у зв»язку з загрозою пошкодження квартири та завдання шкоди сусідам. До того ж, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 ключ від заміненого замку на вхідній двері, про що вона свідомо замовчує.

Удруге ОСОБА_4 змушений був за його вказівкою відкрити замки на вхідній двері квартири у січні 2016 року, щоб звільнити квартирантку ОСОБА_6, яку він поселив там за договором і яку, розпочавши сварку, заблокувала ОСОБА_3

Зазначає, що зміст скарги та вимоги ОСОБА_3 свідчать про те, що вказану квартиру вона сприймає як свою особисту власність, забуваючи, що це майно у рівній частці належить також і йому.

Вважає, що рішення суду у частині відмови ОСОБА_3 щодо відшкодування витрат на проїзд з м. Черкас до м. Полтави та у зворотньому напрямку, є обґрунтованим, оскільки позивачка особисто вказувала, що вона епізодично приїздить до м. Полтави та не довела, що ці витрати пов»язані із розглядом справи.

Також вважає, що рішення суду в частині щодо заборони його довіреній особі ОСОБА_4 без письмової згоди ОСОБА_3 входити та перебувати в зазначеній квартирі, обмежує та порушує його права як співвласника.

У судовому засіданні представник відповідача доводи своєї апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечував.

Позивач свою апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній підстав та прохала її задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_4 не визнала та прохала її відхилити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, згідно Договору купівлі-продажу від 14.07.2005 року ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали ОСОБА_5 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3, а останні прийняли її в спільну часткову власність по 1/2 частині кожний і сплатили за неї оговорену грошову суму (т.1, а.с.48).

Даний Договір від 14.07.2005 року зареєстрований у Державному реєстрі права власності 18.07.2005 року, номер запису 17710 в Книзі 133 (т.1, а.с.49).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майно щодо обєкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_4 загальною площею 48,4 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_5 (1/2 частини) та ОСОБА_3 (1/2 частини) (т.1, а.с.6-8).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09.02.2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням (квартирою) позов задоволено.

Визначено порядок користування квартирою №38 по вул. Освітянській, 5а у м. Полтаві.

Виділено в користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_5 житлову кімнату площею 11,9 кв.м.

Виділено в користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_5 житлову кімнату площею 17,3 кв.м.

Залишено в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 кухню 6,8 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,3 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м. (т.1, а.с.51-53).

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_5 від 15.10.2014 року, останній мав намір продати належну йому 1/2 частину квартири за суму 200000,00 грн., та, у відповідності до положень ст.362 ЦК, пропонував здійснити покупку ОСОБА_3, оскільки у неї, як у співвласника. наявне переважне право (т.1, а.с.56).

Відповідно до Довіреності від 15.10.20014 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 на реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отримати витяги про таку реєстрацію, а також в подальшому продати належну йому 1/2 частину квартири №38 в м. Полтаві по вул. Освітянській, 5а, за ціну та особам за його розсудом, визначивши всі інші істотні умови правочину за власним розсудом (т.1, а.с.88).

30.11.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено Договір найму житлового приміщення 1/2 частини квартири АДРЕСА_5 на строк в 1 рік (т.1, а.с.72-74).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19.11.2015 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_9 в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користування квартирою та відшкодування моральної шкоди, в задоволенні позовних вимог відмовлено за безпідставністю (т.1 а.с.61-64).

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із того, що, на підставі перевірених доказів, у позивача є підстави передбачати можливість порушення свого права власності з боку ОСОБА_4, а тому її вимоги про заборону вчинення цією особою дій, які можуть порушити її право власності, є законними і обґрунтованими, та підлягають задоволенню.

Також, місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги про стягнення збитків, не вказані підстави для їх стягнення, не обґрунтовано розмір цих збитків, у зв'язку з чим в задоволенні позову в частині стягнення 2500,00 гривень з ОСОБА_4 було відмовлено. Вимоги позивача про стягнення 1680,00 гривень з відповідача на придбання квитків для проїзду в судові засідання не було задоволено, оскільки позивачем не надано суду доказів того - хто, куди і з яких причин їздив, на проїзних документах відсутнє прізвище позивача.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За нормою ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В ст.1192 ЦК України встановлено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого.

З листа УМВС України в Полтавській області від 05.03.2015 року № 8/М-141, 8/с-140 «Про розгляд звернення» вбачається, що за заявами ОСОБА_3 про вчинення ОСОБА_4 самоправства щодо належного їй Обєкту приватної власності квартири АДРЕСА_5, що виразилось у самовільній заміні замка вхідних дверей до квартири, 07.01.23015 року відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000068 з правовою кваліфікацією за ст.356 КК України (т.1, а.с.26).

Окрім того, наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, показами свідків, заслуханих у судовому засіданні в суді першої інстанції, підтверджено вчинення ОСОБА_4 неправомірних дій, які знайшли своє відображення у зламі замків у квартирі №38 в м. Полтаві по вул. Освітянській, 5а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для заборони ОСОБА_4 зламувати, змінювати замки вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_1, без письмової згоди ОСОБА_3 входити та перебувати в зазначеній квартирі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно того, що всі його дії відносно квартири АДРЕСА_1 повязані з виконанням повноважень, наданих йому співвласником цієї квартири ОСОБА_5 за нотаріально посвідченою довіреністю та усних вказівок останнього, що відповідає вимогам закону та, що при розгляді справи не встановлено, що ОСОБА_4 вчиняв будь-які самостійні дії відносно вказаної квартири, а тому позов предявлено не до тієї особи, колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Зі змісту Довіреності від 15.10.20014 року, вбачається, що ОСОБА_5В, уповноважує ОСОБА_4 саме на реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та отримати витяги про таку реєстрацію, а також в подальшому продати належну йому 1/2 частину квартири № 38 в м. Полтаві по вул. Освітянській, 5а, за ціну та особам за його розсудом, визначивши всі інші істотні умови правочину за власним розсудом (а.с.88).

Також, з листа Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 27.03.2015 року №М-375/2/02/7622, вбачається, що, оскільки ОСОБА_5 довіреністю уповноважив ОСОБА_4 лише зареєструвати право власності на нерухоме майно та отримати витяг про таку реєстрацію, а в подальшому продати належну йому 1/2 частину квартири, ОСОБА_4 не набув права користування та розпорядження вказаною частиною квартири. Довіреність не надає ОСОБА_4 права використовувати квартиру для власних потреб та надавати право користування цим майном іншим особам (а.с.34-35).

У відповідності зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного, місцевий суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про відшкодування збитків, завданих порушенням права власності та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 2500,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що, оскільки в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач, який є сторонньою особою, неодноразово знищував замки вхідних дверей квартири, то наявні правові підстави для відшкодування збитків шляхом стягнення з Відповідача вартості замків вхідних дверей та вартості робіт по їх встановленню у сумі 2500,00 грн., колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.2 ст.9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

-назву документа (форми);

-дату і місце складання;

-назву підприємства, від імені якого складено документ;

-зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

-посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

-особистий підпис або інші дані,

Виходячи з вищевикладеного, документи, якими позивач підтверджує наявність у неї підстав для стягнення завданих збитків, не відповідають вимогам до первинних облікових документів, встановлених ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме Рахунок Счт/PL- 0005127 від 24.03.2016 року не містить відомостей про одержувача товару, його підпису, адреси доставки,що не дає змоги ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції; Акт виконаних робіт №1 від 25.03.2016 рокутакож не містить повної адреси вчинення господарської операції із зазначенням міста її вчинення, а тому не можуть бути належними та допустити доказами на підставі яких суд може стягнути завдані збитки (т.1, а.с.105-106).

Твердження в апеляційній скарзі позивача щодо неправомірного незадоволення вимог останньої про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1680,00 грн. витрат на придбання квитків для проїзду в судові засідання також не заслуговують на увагу суду, оскільки після детального вивчення матеріалів справи не можна зробити достовірного висновку про те, хто саме та куди і з яких причин здійснював поїздки, на проїзних документах відсутнє прізвище відповідача, відтак, колегія вважає, що позивачем не доведено, що ці витрати пов»язані саме із розглядом даної справи.

Інші доводи апеляційних скарг не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та обєктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 червня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_11 /підпис/ ОСОБА_12

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1