У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 липня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Луганської області від

12 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 6 727,06 грн та моральну шкоду у розмірі 2 550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 франшизу у розмірі 510,00 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 12 березня 2014 року рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року змінено в частині стягнення моральної шкоди та збільшено її розмір з

10 000 грн до 20 000 грн.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Крім цього, ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Враховуючи те, що підстави пропущення строку на касаційне оскарження судових рішень є поважними, клопотання ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а процесуальний строк - поновленню.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, вірно виходили із наступного.

У травні 2011 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Черри амулет» на вулиці Визволителів в місті Рубіжне здійснив наїзд на ОСОБА_3, в результаті чого останній зазнав тілесних ушкоджень та тривалий час знаходився у лікарні. Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 лютого 2013 року ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та за ч. 2

ст. 135 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Луганської області від 26 квітня 2013 року вирок в цій частині залишено без змін. ОСОБА_2 частково добровільно відшкодував спричинену шкоду у розмірі 17 000 грн потерпілій особі у кримінальній справі та позивачу в цивільній справі ОСОБА_3, проте залишок матеріальної шкоди не сплатив, також не сплатив моральну шкоду, спричинену злочином.

Суди вірно вказували, що позивачу спричинена значна моральна шкода, яка полягає в фізичному болі та стражданнях, які ОСОБА_3 зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я, душевних стражданнях, що пов'язані з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо нього, порушенні ходу звичайного життя позивача.

Разом із тим апеляційний суд вірно зазначав що судом першої інстанції не було враховано характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь вини відповідача. Суд не звернув уваги на те, що заподіяні ОСОБА_3В тілесні ушкодження були тяжкими та небезпечним для життя, він тривалий час лікувався та не врахував, що для його здоров'я настали незворотні наслідки, відновлення попереднього стану неможливе, що призвело до вимушених непоправних змін у його житті.

Таким чином, виходячи із доведеності завданої позивачу моральної шкоди, наявності причинного зв'язку між діями відповідача та завданою ОСОБА_3 моральною шкодою, та виходячи із принципу справедливої сатисфакції, як того вимагає ст.ст. 6, 41 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, положень ст. 23 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо збільшення суми морального відшкодування.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Луганської області від

12 березня 2014 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 12 березня 2014 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Луганської області від 12 березня 2014 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна