У х в а л а

іменем україни

08 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Маляренка А.В.,

Парінової І.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, його автомобіль «Cyerry Amulet» державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень і відновленню не підлягає. Постановою Бородянського районного суду Київської області від 15 серпня 2014 року встановлена вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Пошкодженням автомобіля йому завдана шкода у розмірі 69 050 грн 75 коп. 20 вересня 2014 року Моторно (транспортне) страхове бюро частково відшкодувало йому завдану шкоду, виплативши 49 481 грн 96 коп. Різниця між отриманими ним страховими виплатами та реальним розміром збитків становить 27 385 грн, з яких: 3 154 грн 99 коп. збитки заподіяні пошкодженням відеореєстратора, мобільного телефону, зникненням інструментів, аптечки та вогнегасника, 4 662 грн витрати на послуги евакуатора та оплату стоянки, 19 568 грн 79 коп. різниця між шкодою заподіяною пошкодженням автомобіля та отриманою страховою виплатою, які відповідач в добровільному порядку не відшкодовує. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідача 27 385 грн 78 коп. завданої майнової шкоди та 50 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 706 грн 43 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 3 804 грн 16 коп. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився апеляційний суд, виходив із того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3 у результаті якої позивач зазнав моральних страждань. Позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди відповідачем на більшу суму.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування матеріальної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог апеляційний суд указував на те, що ринкова вартість транспортного засобу 69 050 грн 75 коп. відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку від 05 грудня 2014 року серії ТЗ № 20141205/01, утилізаційна вартість транспортного засобу після ДТП 16 344,32 грн та те, що МТСБУ було відшкодовано 50 тис. грн.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, тому суд обґрунтовано дійшов такого висновку.

Отже, встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року в частині, що залишена без змін апеляційним судом ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4, відхилити, рішення Бородянського районного суду Київської області від 30 березня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.В. Маляренко

І.К. Парінова