Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів

за касаційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила стягнути із відповідача заборгованість за аліментами на утримання неповнолітнього сина за період з лютого 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 31 911, 82 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 50 000 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, який розірвано 17 грудня 2003 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі постанови Броварського районного суду від 22 серпня 2003 року відповідач був зобов'язаний виплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 13 серпня 2003 року до його повноліття.

За період ухилення відповідача від сплати аліментів з лютого 2008 року по лютий 2009 року виникла заборгованість у розмірі 9 330, 96 грн, яка станом на день подання позову склала 8 310, 54 грн і не погашена. Сума пені за вказаний період прострочення сплати аліментів складає 172 681, 80 грн.

Також зазначала, що в період з березня 2012 року відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим за період з березня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 утворилась заборгованість у розмірі 23 601, 28 грн, сума неустойки з якої складає 127 624, 3 грн. Загальна сума неустойки становить 300 306, 10 грн, яку вона вважає за можливе зменшити до 50 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3 000 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року змінено рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру пені за прострочення сплати аліментів та загальної суми, що підлягає стягненню, збільшивши розмір пені за прострочення сплати аліментів з 3 000 грн до 20 000 грн та загальної суми - з 3243, 60 грн до 20 243, 60 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду щодо стягнення на її користь із відповідача пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального правата неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду у частині стягнення пені та судових витрат, ухвалити нове рішення про відмову у позові про стягнення пені.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

У справі встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 17 грудня 2003 року.

Постановою Броварського районного суду Київської області від 22 серпня 2003 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3) аліменти на ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходу громадян і до його повноліття, щомісячно, починаючи з 13 серпня 2003 року.

На виконання зазначеної постанови суду було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця ВДВС Броварського РУЮ від 26 серпня 2003 року відкрито виконавче провадження з виконання в/л 2-1235, виданого 22 серпня 2003 року, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 на утримання сина ОСОБА_5

Згідно довідки-розрахунку ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції від 11 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів станом на 01 червня 2014 року складає 8 310, 54 грн, загальна заборгованість станом на 01 лютого 2014 року складає 31 911, 82 грн.

У зв'язку з виходом на пенсію ОСОБА_4 НДЕКЦ при Управлінні МВС України на транспорті у січні 2008 року повернув Державній виконавчій службі Дарницького району м. Києва виконавчий лист №2-1235/2003 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3

Згідно інформації ВДВС Дарницького РУЮ у місті Києві від 21 листопада 2008 року зазначений виконавчий документ до відділу не надходив, ОСОБА_3 запропоновано звернутись до Броварського районного суду Київської області за дублікатом виконавчого листа.

Дублікат виконавчого листа було видано Броварським міськрайонним судом Київської області 14 січня 2009 року.

Згідно довідки філії Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» відповідачу вперше військова пенсія була виплачена у червні 2008 року.

ОСОБА_4 працює в Головному управлінні по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаді інкасатора з 17 березня 2012 року (а. с. 62).

Відповідачем заборгованість у розмірі 31 911, 82 грн було сплачено у повному обсязі 08 грудня 2014 року, що підтверджується копією квитанції (а. с.30).

10 грудня 2014 року у зв'язку зі сплатою боржником у повному обсязі боргу за аліментами державним виконавцем ВДВС Броварського РУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-1235, виданого 14 січня 2009 року, про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 на утримання сина ОСОБА_5

Звернення стягнення на пенсію та заробіток платника аліментів є заходами примусового стягнення. Самостійно у добровільному порядку ОСОБА_4 не виконував свого обов'язку, про наявність якого він був обізнаний, чим допустив прострочення сплати аліментів в оспорювані періоди із лютого 2008 року по лютий 2009 року та із березня 2012 року по лютий 2014 року та утворення боргу.

Крім того, за вимогами ч. ч. 5, 7 ст. 11-1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на січень 2008 року, сторони зобов'язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи місцезнаходження, а боржник-фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення повного і своєчасного вчинення виконавчих дій.

Аналогічні положення містить ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції станом на березень 2012 року, коли ОСОБА_4 влаштувався на роботу доПАТ «Державний ощадний банк України».

Таким чином, обов'язок своєчасності виконання судового рішення про стягнення аліментних платежів покладається й на платника аліментів, що виконаний відповідачем із порушенням ст. 11-1 (ст. 12) Закону України «Про виконавче провадження».

З наведених підстав колегія суддів погоджується із підставами стягнення пені за прострочення аліментів у період із березня 2012 року по лютий 2014 року, та неправильним є вирішення апеляційним судом позову у частині стягнення пені за період із лютого 2008 року по лютий 2009 року.

Крім того, визначений апеляційним судом порядок розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів дає підстави для виходу за межі доводів касаційних скарг на підставі ч. 3 ст. 335 ЦПК України.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року).

Апеляційний суд розрахував пеню за один місяць шляхом множення заборгованості за аліментами за місяць на 1 % пені та множення на всю кількість днів у періоді, протягом яких ця сума не сплачувалася, а не на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, як вимагає ст. 196 СК України.

Правильним є розрахунок пені ОСОБА_4, наприклад, за березень 2012 року: 531, 01 грн х 0, 01 х 31= 164, 61 грн.

З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Щодо доводів касаційної скарги ОСОБА_3 про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, ці обставини відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України досліджуються судом у кожному конкретному випадку на підставі оцінки доказів та обставин справи.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скаргиОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко