У Х В А Л А

"05" грудня 2016 р. Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Марків Ю.С.

при секретарі Цунівській А.І.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, позивач звернувся до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому зазначав, що на час розгляду справи судом першої інстанції, необхідно негайно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на приватне нерухоме майно відповідачів, оскільки у подальшому можливе невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст.122, 151 ЦПК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з вимогами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб які беруть участь у справі.

Між тим, згідно наказу №99 від 28.11.2016 року «Про проходження навчання» на підставі листа Львівського регіонального відділення Національної шкоди суддів України від 25.11.2016 року №11-06/389, суддю Марків Ю.С. направлено на навчання для підвищення рівня кваліфікації, починаючи з 01.12.2016 року по 02.12.2016 року включно, а відтак заява про забезпечення позову згідно контрольного журналу судових справ та матеріалів передана судді наступного робочого дня після закінчення навчання, а саме 05.12.2016 року.

У відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Згідно із вимогами ст. 152 ЦПК України майно, на яке в судовому порядку накладається арешт, повинно належати відповідачам. Незважаючи на те, що обовязок по наданню доказів на підтвердження своїх вимог лежить на позивачу, ні до матеріалів позовної заяви, ні до клопотання про забезпечення позову не надано доказів вартості та належності на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 квартири№20 у будинку №56 по вул. Сахарова у м. Львові та квартири АДРЕСА_1 на які позивач просить накласти арешт.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Відтак, накладення арешту на зазначений позивачем перелік майна може порушити права їх законних володільців.

Враховуючи зазначене, суд позбавлений можливості оцінити співмірність заявлених вимог та заходів забезпечення позову, які просить вжити позивач.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких інших доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та необхідності відмови у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Марків Ю.С.