Справа № 645/3457/16-ц
Провадження № 2/645/2081/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 вересня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 філії "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про визнання рішення комісії із трудових спорів незаконним, про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 філії "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", в якому просив суд визнати рішення комісії із трудових спорів регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 07.07.2016 року (протокол № 2 засідання комісії від 07.07.2016) таким, що суперечить чинному законодавству, та скасувати його; визнати незаконним наказ начальника регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05 травня 2016 року № 144 про накладення на нього дисциплінарного стягнення догани та зобовязати начальника філії скасувати цей наказ.

В обґрунтування позову посилався на те, що відповідно до наказу начальника регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05 травня 2016 року № 144 до нього, начальника відділу нагляду за обєктами підвищеної небезпеки служби охорони праці регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», було застосовано стягнення за порушення трудової дисципліни оголошено догану за неналежне виконання п. 1.1 своїх посадових обовязків в частині дотримання в своїй трудовій діяльності вимог Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», у звязку з неподанням декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік до відділу кадрів станом на 29.04.2016 року, що є порушенням вимог статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Проте, позивач вважає, що він не є субєктом декларування відповідно до статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого розповсюджується вимоги статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», тому не зобовязаний щорічно подавати за місцем роботи декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік. З огляду на викладене вважає незаконним оголошення йому догани, оскільки трудову дисципліну в частині дотримання в своїй трудовій діяльності вимог законів України він не порушував.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 44).

Представники відповідача за довіреністю ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що державне підприємство «Укрзалізниця», правонаступником якого є позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», є юридичними особами публічного права, а ОСОБА_1 протягом 2015 року був їх працівником та за своєю посадовою інструкцією виконував, зокрема, організаційно-розпорядчі обовязки, у звязку з чим вважали, що позивач є субєктом декларування, до обовязку якого входить подання у встановлений законом строк декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік. Крім того, представники вважали, що позивач обґрунтовано був притягнений до дисциплінарної відповідальності на підставі Закону України «Про запобігання корупції» та внутрішніх нормативних актів. У звязку з наведеним, представники відповідача просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників відповідача, суд встановив наступне.

Згідно з трудовою книжкою серії БТ-ІІ № 5893925 ОСОБА_1 з 19.03.2013 року призначений на посаду начальника відділу нагляду за об'єктами підвищеної небезпеки охорони праці Державного підприємства «Південна залізниця» згідно з наказом № 290/ОС від 19.03.2013 року. 01.12.2015 року Державне підприємство «Південна залізниця» реорганізовано шляхом злиття у публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» та утворено регіональну філію «Південна залізниця» відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4442-ІV, постанови КМУ від 25.06.2014 № 200, рішення правління ПАТ «Укрзалізниця» від 21.10.2016 року протокол № 1, наказу в.о. начальника регіональної філії «Південна залізниця» від 01.12.2015 року № 01/ОС (а.с. 9).

Відповідно до вказаного наказу регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 01.12.2015 року № 01/ОС по особовому складу, з 01.12.2015 року трудовий договір з начальником відділу ОСОБА_1 продовжено у регіональній філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 10).

Відповідно до наказу начальника регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 05.05.2016 року № 144 начальнику відділу нагляду за обєктами підвищеної небезпеки служби охорони праці регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання п. 1.1 своїх посадових обовязків в частині дотримання в своїй трудовій діяльності вимог законів України, а саме - Закону України Про запобігання корупції» та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» (а.с. 11-12).

Зазначеним наказом визначено, що позивачем не подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік до відділу кадрів станом на 29.04.2016 року, що є порушенням вимог статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». При цьому наказом визначено, що він є субєктом декларування відповідно до статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», на якого розповсюджуються вимоги статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Позивачем подано пояснювальну записку на імя начальника філії від 18.04.2016 року, в якій він пояснив, що не надав зазначену декларацію, оскільки не є суб'єктом декларування.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» встановлено, що суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік.

Стаття 1 Закону України «Про запобігання корупції» до суб'єктів декларування, зокрема, відносить осіб, що зазначені у підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, а саме посадових осіб юридичних осіб публічного права.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 81 ЦК України, юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 167 ЦК України, держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Якщо підприємство створене на підставі розпорядчого акту державної влади та діє на основі державної власності з метою реалізації публічних інтересів держави, тобто є державним підприємством, - воно є юридичною особою публічного права.

Юридичні особи, як державне підприємство «Південна залізниця» так і її правонаступник - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», працівником яких протягом 2015 року був ОСОБА_1, за ознаками, що містять наведені вище норми діючого законодавства, є юридичними особами публічного права.

Визначення ж терміну посадові особи наводиться у ст. 364 КК України, відповідно до змісту якої до згаданої категорії віднесено осіб, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Аналогічної думки в своєму листі від 11.03.2014 № 1050-0-4-14-1111 «Щодо застосування антикорупційного законодавства» дотримується і Міністерство юстиції України, наголосивши, що для вирішення питання, чи є особа посадовою, слід виходити з правозастосовної практики, згідно з якою головним критерієм віднесення особи до кола посадових осіб є наявність у неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій.

Частинами 3-5 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26.04.2002 "Про судову практику у справах про хабарництво" передбачено, що організаційно-розпорядчі обов'язки - це обов'язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів, їх заступники, особи, які керують ділянками робіт.

Адміністративно-господарські обов'язки - це обов'язки по управлінню або розпорядженню державним, колективним чи приватним майном. Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово- господарських, постачальних, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Про наявність у ОСОБА_1, як у начальника відділу нагляду за обєктами підвищеної небезпеки Служби охорони праці, організаційно-розпорядчих обовязків свідчать пункти 2.1, 2.3, З.З., 3.5. та 3.8 його посадової інструкції, яка затверджена начальником служби охорони праці ДП «Південна залізниця» ОСОБА_5, та з якою позивач ознайомився 19.03.2013 року, що засвідчив особистим підписом, а відтак займана ОСОБА_1 посада відповідає ознакам субєкта декларування, що містить діюче законодавство України (а.с. 13-16).

Вказані обставини спростовують твердження позивача стосовно того, що він не є субєктом декларування та підтверджують його обовязок, як субєкта декларування, подати у встановлені законодавством порядку і терміни декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру за 2015 рік.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку. Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов'язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов'язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Таким чином, Закон України «Про запобігання корупції» встановлює можливість притягнення посадових осіб юридичних осіб публічного права до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1.1. посадової інструкції ОСОБА_1, в своїй діяльності він зобовязаний керуватися, зокрема, законами України та іншими нормативними актами.

Пунктом 4 посадової інструкції позивача передбачено, що він, відповідно до діючого законодавства, несе відповідальність за невідповідність прийнятих рішень вимогам діючого законодавства, нормативних актів.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що наказом начальника ДП «Південна залізниця» від 23.06.2015 року №137/Н була затверджена та введена в дію Антикорупційна програма державного підприємства «Південна залізниця», належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Згідно з пунктом 4.3. наведеної Антикорупційної програми посадові особи залізниці зобовязані подавати декларацію про доходи, витрати, майно та зобовязання фінансового характеру за минулий рік згідно з чинним законодавством, а пункт 13.1 наголошує, що дисциплінарні стягнення можуть бути накладені на працівників залізниці, які допустили порушення чи неналежне виконання вимог антикорупційного законодавства, відповідно до норм трудового законодавства з урахуванням встановленого на залізниці порядку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач був обґрунтовано притягнений до дисциплінарної відповідальності, у звязку з чим його позовні вимоги про визнання рішення комісії із трудових спорів незаконним, про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення задоволенню не підлягають.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відносяться на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 філії "Південна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання рішення комісії із трудових спорів незаконним, про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.