Справа № 486/271/16-ц
Провадження № 2/486/261/2016
04 квітня 2016 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого Бобровського І. М.
при секретарі Зацепіній І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Южноукраїнського відокремленого підрозділу колективного сільськогосподарського підприємства "Тепличний комбінат" про стягнення заробітної плати , -
09 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача Южноукраїнський ВП КСП "Тепличний комбінат" про стягнення заробітної плати. Зазначає, що працювала у відповідача на посаді овочівника 4 розряду з 31 липня 2013 року по 19 листопада 2015 року. Звільнена на підставі п.1) ст. 36 КЗпП України. Проте під час звільнення з нею не був проведений повний розрахунок по виплаті заробітної плати, тому просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1 182.92 грн., середній заробіток за час затримки розрхунку в сумі 2 934.12 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 978.04 грн. та відшкодування моральної шкоди, яку вона відчула у вигляді втрати нормальних життєвих звязків, в сумі 1000 грн., а всього 6 095.08 грн..
Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач направила до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача причину неявки суду не повідомив про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи, або про розгляд справи у його відсутність, до суду не надходило.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою учасників процесу в судове засідання, фіксування технічними засобами не проводилось.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначила у своїй заяві (а.с.13).
Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного.
Позивач працювала у відповідача на посаді овочівника 4 розряду з 31 липня 2013 року по 19 листопада 2015 року. Звільнена на підставі п.1) ст. 36 КЗпП України (а.с. 3-4).
Під час звільнення з позивачем не був проведений повний розрахунок по виплаті заробітної плати.
Згідно ст. 43 Конституції України, ст. 21 КЗпП України обовязок по виплаті заробітної плати є однією з істотних умов трудового договору.
Як передбачено ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Позивач зазначає, що заборгованість по заробітній платі складає 1 182.92 грн..
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У п. 25) постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Відповідно до п. 2) Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року, встановлено, що нарахування виплат провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача належить середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 2 934.12 грн..
Згідно положень ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Порядок розрахунку сум відпускних за надані працівникам щорічні відпустки, додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати компенсації за невикористані відпустки визначений в Порядку обчислення середньомісячної заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року за № 100. Так, відповідно до цього Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Як встановлено судом, позивач не виплатив відповідачу при звільнені грошову компенсацію за невикористану відпустку в кількості 27 календарних днів.
Відповідно до п.23) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 01.01.1997р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.
Таким чином, як зазначено позивачем, сума грошової компенсації за не використану щорічну відпустку за 27 календарних днів, складає 978.04 грн., та підлягає стягненню з відповідача.
З врахуванням усіх виплат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, загальна сума, складає 5 095.08 грн..
Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У відповідності із п.9) Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.
В п. 13) постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода.
Суд погоджується з аргументами позивача про те, що в звязку із затримкою виплати заробітної плати, було порушено нормальні умови її життя, в звязку з чим вона, будучи матірю одиначкою, повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого побуту, втратила частину допомоги по безробіттю, через неперерахування відповідачем чергових внесків до Пенсійного фонду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000.00 грн.
В звязку з тим, що відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1 378.00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213, 214, 215, 218, 226-228 ЦПК України суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Южноукраїнського відокремленого підрозділу колективного сільськогосподарського підприємства "Тепличний комбінат" про стягнення заробітної плати, задовольнити.
Стягнути з Южноукраїнського відокремленого підрозділу колективного сільськогосподарського підприємства "Тепличний комбінат" на користь ОСОБА_1 5 095 (пять тисяч девяносто пять) гривень 08 копійок.
Стягнути з Южноукраїнського відокремленого підрозділу колективного сільськогосподарського підприємства "Тепличний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з Южноукраїнського відокремленого підрозділу колективного сільськогосподарського підприємства "Тепличний комбінат" на користь держави судовий збір в сумі 1 378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_2