Єдиний унікальний номер 741/1159/16
Провадження № 2/741/480/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 18 жовтня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, які перебували у колективній власності колишнього КСП ім. Стратілата та розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, згідно сертифікату серії НОМЕР_2. Вона (позивач) після смерті батька доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Нотаріус відмовив їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_2 просила встановити факт, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 належало ОСОБА_3

У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

У судове засідання представник Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада не заперечує проти позову ОСОБА_2, просив справу розглядати без участі їх представника.

У судове засідання треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з'явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що проти задоволення позову ОСОБА_2 не заперечують, просили розгляд справи проводити без їх участі.

Суд розглядає справу у відсутності позивача, представника відповідача та третіх осіб за наявними у справі доказами.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 дали показання про те, що вони тривалий час знали ОСОБА_3, який доводився ОСОБА_2 батьком. ОСОБА_2 після смерті батька доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 за життя набув право на земельну частку (пай) розміром 5,75 в умовних кадастрових гектарах, які розташовані на території Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області, як член колишнього КСП ім. Стратілата, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за № 208 від 21 січня 1998 року, що підтверджується копією повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 21 червня 2016 року (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1994 року померлий ОСОБА_3 склав заповіт, яким належний йому жилий будинок з надвірними будівлями заповів своїм дітям: ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, що підтверджується його копією (а.с. 8).

Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Таким чином, право на земельну частку пай, яке належало ОСОБА_3, розподіляється між спадкоємцями за законом.

У судовому засіданні встановлено, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 20 вересня 2016 року (а.с. 33).

З копії довідки Селищенської сільської ради Носівського району Чернігівської області від 4 квітня 2016 року (а.с. 9) вбачається, що ОСОБА_3 на день смерті проживав та був зареєстрований один в АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З копій свідоцтв про народження та укладення шлюбу (а.с. 7) вбачається, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, а тому в силу ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР має право на спадкування після його смерті.

У судовому засіданні встановлено, що крім позивача спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняли.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення даного факту має для ОСОБА_2 юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати своє право на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька.

За таких обставин позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_2 успадкувала після смерті ОСОБА_3 належне йому згідно сертифікату серії НОМЕР_2 право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

В судовому засіданні встановлено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_3, був втрачений, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 11).

Позивач позбавлена можливості отримати дублікат втраченого сертифікату.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_3, в зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт вступу у фактичне управління та володіння спадковим майном померлої ОСОБА_3, не прийняттям спадщини шляхом подачі у встановлений законом строк до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а також в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1055/02-31 від 14 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За таких обставин суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на земельну частку (пай), яке належало померлому ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 524, 529, 537, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 213, 215, 256 ЦПК України, ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право на земельну частку (пай), площею 5,75 в умовних кадастрових гектарах, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем та третіми особами в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В.Киреєв