Справа № 462/3346/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суд із позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 47450,04 дол. США, що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБ України від 25.04.2016 року складає 1202384,06 грн., заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №237142-SOGL від 04.07.2008 року, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 22000 дол. США, який позичальник зобовязався в порядку та умовах, що визначені договором, повернути, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором. Позивач виконав свої зобовязання, надавши позичальнику кредит у вказаному розмірі. З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 04.07.2008 року було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязався відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникли з кредитного договору. Проте, відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_1 припинила сплачувати кредит, а ОСОБА_2 та як поручитель, не забезпечив погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що станом на 25.04.2016 року складає 69716,81 дол. США, з яких 16633,42 дол. США заборгованість за кредитом та 53083,39 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 9,87 дол.США штраф (фіксована частина) та 2259,06 дол.США штраф (процентна складова). При цьому, рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2010 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» вже стягнуто частково заборгованість. Отже різниця становить 24535,69 дол. США, яку просить стягнути з відповідачів, а також 9,87 дол.США штраф (фіксована частина) та 2259,06 дол.США штраф (процентна складова), а разом 47450,04 дол. США, що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБ України від 25.04.2016 року складає 1202384,06 грн.

Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України /а.с.2/.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, однак повідомлення про вручення поштових відправлень були повернуті поштовим відділенням у звязку із закінченням терміну зберігання, що свідчить про те, що відповідачі свідомо не бажали отримати такі, адже як вбачається із відомостей відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України у Львівській області, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.28, 29/, на яку й були направлені дані повідомлення, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини неявки не повідомили, крім цього, представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 04.07.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк (тип і найменування банку 30.04.2009 року змінено на ПАТ «Приватбанк»), та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №237142-SOGL, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 22000 дол. США, який позичальник зобовязався в прядку та умовах, що визначені договором, повернути, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором /а.с.11-12/.

Відповідно до п.2.2.1-2.2.4 кредитного договору позичальник зобовязаний використовувати транші на цілі, зазначені в п.1.4 цього договору, сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються кожним з договорів про видачу траншу окремо і є невідємною частиною кожного договору про видачу траншів. А також здійснити повне погашення кредитів, відсотків і винагороди в терміни згідно п.1.3 даної угоди /а.с.11/.

Згідно п.4.1, 4.2 кредитного договору за користування кредитними коштами в період з дати зарахування коштів на картрахунок до дати погашення траншу кредиту згідно умов договорів про видачу траншів позичальник сплачує відсотки в розмірі 18 відсотків. Сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісяця, відповідно до графіку погашення кредиту, відсотків у термін, зазначений в графіку погашення кредиту.

Пунктом 6.1 передбаченого, що при порушенні позичальником якого-небудь із зобовязань із погашення відсотків за користування кредитом, передбачених п.2.2.2., 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.4 цієї угоди, п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу траншів, а також графіком погашення, термінів повернення кредиту, передбачених п.а.1.3, 2.2.3, 2.3.3 цієї угоди, п.п.1.3, 2.2.3 договорів про видачу траншів, а також графіком погашення, винагороди, передбаченої п.п.4.5, 4.6 угоди, а також п.п.4.5, 4.6 договорів про видачу траншів, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБ України.

Згідно п.6.2 Договору, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цієї угоди позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту.

На підставі п.п.6.6 при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених даною угодою, більше ніж на 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися до суду , а позичальник сплачує штраф у в розмірі 250 грн. та 5% від суми позову /а.с.12/.

Із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається і не спростовано відповідачами, що позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором.

Також встановлено та підтверджується розрахунком заборгованості /а.с.5/, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе згідно кредитного договору зобовязання, зокрема, станом на 25.04.2016 року складає 69716,81 дол. США, з яких 16633,42 дол. США заборгованість за кредитом та 53083,39 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 9,87 дол.США штраф (фіксована частина) та 2259,06 дол.США штраф (процентна складова).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.04.2010 року з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ «Українське Фінансове Агенство «Верус» вже стягнуто частково заборгованість. Отже різниця становить 24535,69 дол. США, яку просить стягнути з відповідачів, а також 9,87 дол.США штраф (фіксована частина) та 2259,06 дол.США штраф (процентна складова), а разом 47450,04 дол. США, що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБ України від 25.04.2016 року складає 1202384,06 грн. /а.с.3-4/.

Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_1 односторонньо порушила взяті на себе зобовязання за кредитним договором від 04.07.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України, позикодавець вправі вимагати в позичальника ОСОБА_1 виконання зобовязань щодо повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів.

Крім цього, встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, 04.07.2008 року між позивачем і ОСОБА_2 було укладено договір поруки /а.с.16/, за умовами якого ОСОБА_2, як поручитель, зобовязався відповідати за виконання ОСОБА_1 зобовязань, що виникли з кредитного №237142-SOGL від 04.07.2008 року, зокрема, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій).

Позичальник та поручитель відповідають перед кредитором за порушення вказаних обовязків як солідарні боржники (п.2 договору поруки).

З матеріалів справи вбачається, що 28.04.2016 року позичальнику ОСОБА_1 і поручителю ОСОБА_2 направлялася вимога ПАТ «Приватбанк» щодо досудового врегулювання спору і погашення заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року /а.с.7, 8 9-10/, яка залишена без реагування, заборгованість на день розгляду справи не погашена.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.6 договорів поруки від 29.10.2007 року порука припиняється з виконанням своїх зобовязань в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.251, ч.1 ст.252 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посилається на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення(ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію протягом 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому строки поруки вказаними договорами не встановлені, відтак підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Строки дії поруки, які передбачені ч.4 ст.559 ЦК України, не є строками захисту порушеного права, а строками існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

При цьому, до даних правовідносин підлягає застосуванню правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 17.09.2014 року за результатами розгляду справи №6-53цс14, а саме: виходячи з положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом(судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Оскільки за умовами кредитного договору, укладеного із ОСОБА_1, зобовязана погашати кредит періодичними платежами, строк повернення кредиту був встановлений до 24.06.2011 року, сплата останніх платежів щодо погашення заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року нею здійснена 09.06.2011 року в сумі 791,95 дол.США /а.с.5/, а до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ТОВ УФА «Верус» позивач звертався 04.12.2009 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська та до Залізничного районного суду м.Львова звернувся лише 14.06.2016 року /а.с.1/, то суд вважає, що відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України порука відповідача ОСОБА_2 припинилася, а відтак вимоги ПАТ «Приватбанк» про стягнення заборгованості в солідарному порядку, в тому числі з ОСОБА_2 є безпідставними, відтак у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Приватбанк» 47450,04 дол. США, що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБ України від 25.04.2016 року складає 1202384,06 грн. заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року, а в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суму судового збору в розмірі 18035,76 грн., сплаченого при поданні позовної заяви /а.с.23/.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.251, 252, 526, 527, 530, 543, 549, 553, 554, 610-611, 627, 1050, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер / на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» /, рах. №3111, МФО № 305299/ - 47450,04 доларів США, що за курсом 25,34 грн. відповідно до службового розпорядження НБ України від 25.04.2016 року складає 1 202 384,06 гривень заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №237142-SOGL від 04.07.2008 року відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - 18035,76 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський