У Х В А Л А

14 вересня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

встановила:

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 липня 2015 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 8 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. змінено, у задоволенні позовних вимог банку про стягнення судового збору відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення місцевого суду у незміненій частині та рішення апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 1058, 1059, 1068 ЦК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог банку про визнання договору банківського вкладу недійним, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що волевиявлення учасника правочину КБ ТОВ «Місто Банк» не було вільним та не відповідало його волі, оскільки керуючий Краматорським відділенням ДФ КБ ТОВ «Місто Банк» Тичинський В.В., підписуючи вказаний договір про банківський вклад, не діяв від імені банку, таким чином, вказана додаткова угода не була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею. При цьому суд надав належну оцінку тій обставині, що під час розгляду справи ОСОБА_4 визнав, що не передавав банку готівкових коштів за депозитним договором та додатковою угодою до нього. Вироком Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 січня 2009 року встановлено, що ОСОБА_4 у січні та жовтні 2005 року (у період укладення договору банківського вкладу та додаткової угоди до договору) до Краматорського відділення ДФ КБ ТОВ «МістоБанк» не звертався.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року суд виходив із того, що після того як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обов'язку за договором банківського вкладу - повернення суми вкладу та процентів за користування ним.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 25 лютого 2015 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції у цій же справі, виходив із того, що суди не визначившись з характером спірних правовідносин Та нормою права, яка підлягає застосуванню, не звернули уваги на те, що відсутність банківського рахунку, зазначеного в договорі банківського вкладу, необлікування на ньому грошових коштів, залучених від відповідача на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, може свідчити про недобросовісне виконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Доведеність вини колишнього директора банку у привласненні шахрайськими діями коштів, внесених відповідачем за вказаним договором, не може свідчити про недійсність оспорюваного договору банківського вкладу із підстав, з яких було пред'явлено позов. Разом із тим договір вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

- від 17 січня 2014 року суд касаційної інстанції постановив відмовити ПАТ «Місто Банк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом фізичної особи до ПАТ «МістоБанк» про стягнення суми депозитного вкладу, процентів по депозитному вкладу, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання та інфляційного нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог, а надана для порівняння постанова Верховного Суду України не слугує прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Місто Банк» до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд судових рішень відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко