АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/158/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» про захист прав споживача та стягнення моральної (немайнової) шкоди,

Дослідивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_6, який підтримав апеляційну скаргу; представника КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» - ОСОБА_7, яка просила апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» про захист прав споживача та стягнення моральної (немайнової) шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що з 1999 року по даний час ОСОБА_6 проживає в квартирі №6, розташованій у багатоквартирному будинку №38 «б» по вул. Кірова в м. Звенигородка Черкаської області. При цьому із 1999 року по листопад 2014 року являвся споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. З 01 травня 2010 року по даний час житлово-комунальні послуги у сфері водопровідно каналізаційного господарства у м. Звенигородка надає КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області».

ОСОБА_6 вказує, що відповідач не підготував та не уклав з позивачем законний договір на надання житлово-комунальних послуг у сфері водопостачання та водовідведення, внаслідок чого, упродовж 2010-2014 років позивач був позбавлений права та можливості реалізувати свої права споживача, передбачені законодавством України.

Позивач зазначає, що за власною ініціативою 12 грудня 2014 року посадові особи КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» вручили йому проект договору № 3069-ВВ від 12 грудня 2014 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

У проекті договору від 12 грудня 2014 року відповідач, керуючись особистими інтересами, відступив від положень типового договору шляхом виключення окремих умов даного акту цивільного законодавства.

Таким чином позивач вважає, що відповідач спонукав його укласти договір за підготовленим ним проектом від 12 грудня 2014 року в якому асортимент послуг, а також ключові умови договору неприйняті та непотрібні споживачу, поскільки вони суперечать обовязковому для сторін акту цивільного законодавства - типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Крім того, ОСОБА_6 стверджує, що позивач своїми неправомірними діями завдає йому значної моральної шкоди. Так, позивач вказував, що моральна шкода спричинена йому неправомірними діями працівника відповідача - контролера ОСОБА_8, яка неодноразово підкидала записки до його житла без адресата та будь-яких реквізитів та склала доповідну записку, зміст якої порочить честь та гідність позивача, вказаний завідомо неправдивий документ контролер ОСОБА_8 подала начальнику абонентського відділу підприємства відповідача, для подальшого його використання. Тим самим контролер ОСОБА_8 поширила неправдиві відомості щодо особи позивача, які принижують його репутацію людини і споживача.

Також у офіційному листі на адресу ОСОБА_6 від 04 лютого 2015 року № 31 директор підприємства ОСОБА_9 не маючи на те жодних правових підстав, перевищуючи свої повноваження, цинічно, шляхом неналежного впливу та вживання загрозливих висловів звинуватив позивача у тому, що він перешкоджає їх представнику виконувати свої функціональні обовязки.

Такими діями відповідача, зазначає ОСОБА_6, йому були спричинені збитки немайнового характеру, які полягали в порушенні його нормальних життєвих зв»язків та необхідності прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. Розмір спричинених йому збитків немайнового характеру ОСОБА_6 оцінює в 5000 гривень.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_6 звернувся за їх захистом до Звенигородського районного суду Черкаської області та просив постановити судове рішення, яким зобовязати КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» усунути порушення прав споживача шляхом зобовязання відповідача укласти з позивачем договір надання житлово-комунальних послуг у відповідності до положень обовязкового акту цивільного законодавства - Типового договору, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у варіанті, що приєднаний ним до даної заяви.

Стягнути із КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» на користь ОСОБА_6 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати покласти на відповідача.

11 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із заявою про зміну позовних вимог і остаточно просив постановити судове рішення, яким визнати запропонований відповідачем 12 грудня 2014 року проект Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення таким, що не відповідає обовязковому для сторін акту цивільного законодавства - Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Визнати запропонований відповідачем 04 лютого 2015 року проект Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води таким, що не відповідає обовязковому для сторін акту цивільного законодавства - Типовому договору, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Захистити права споживача шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії - Типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у варіанті Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, підготовленого позивачем за формою і змістом (умовами) Типового договору на засадах законності та рівності сторін, із конкретизованими його умовами на підставі норм чинного законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, що приєднаний ним до даної заяви.

Також ОСОБА_6 просив захистити його права як споживача шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії - Типовим договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, за умови неможливості задоволення судом позовних вимог викладених у п.4.

Стягнути із КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам даної справи, просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року, ухваливши при цьому нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді даної справи суд правильно встановив факти, відповідні їм правовідносини, постановив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права, ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Є необгрунтованими посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому в задоволенні позову, не прийнявши передбачених законом заходів, направлених на захист його порушених прав, як споживача житлово-комунальних послуг, оскільки такі посилання апелянта спростовуються наявними по справі матеріалами.

Як вбачається із них, ОСОБА_6, який згідно свідоцтва на право власності на житло від 31.08.1999 року є власником та проживає в квартирі № 6, розташованій у багатоквартирному будинку №38 «б» по вул. Кірова в м. Звенигородка Черкаської області і є споживачем житлово-комунальних послуг.

В 2010 році було створене КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради» згідно рішення Звенигородської міської ради № 51-20/V, без правонаступництва перед колишнім виробником та надавачем послуг Звенигородським КП «Водопровідно-каналізаційне господарство» та працює у відповідності до Ліцензії № 466764 виданої 18 листопада 2010 року, згідно якої відповідач надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Відповідач надає фізичним особам (населенню), юридичним особам та субєктам підприємницької діяльності - фізичним особам послуги по централізованому водопостачанню та централізованому водовідведенню, виконання робіт по підключенню до мереж водопроводу та каналізації, ремонт обладнання і мереж, експлуатація споруд водопроводу і каналізації міста, що визначено чинним законодавством України.

12 грудня 2014 року ОСОБА_6 був наданий проект договору № 3069-ВВ від 12 грудня 2014 року про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, який відповідав положенням Типового договору відповідно до ПКМУ від 21.07.2005 року за № 630.

ОСОБА_6, вважаючи наданий договір таким, що не відповідає вимогам закону, відмовився від його підписання, звернувшись до відповідача із заявою про укладання з позивачем договору за змістом обовязкового для сторін акту цивільного законодавства.

За результатами розгляду заяви на адресу ОСОБА_6 04 лютого 2015 року був направлений оновлений проект договору № 3069-ВВ.

Позивач знову наголошував, як на підставу відмови в підписанні договору, що у запропонованому відповідачем проекті договору відсутні істотні умови, що визначені у Законі України № 1875-IV та відсутні інші умови, які визначені у типовому договорі, затвердженими Постановою КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року № 630, хоча будь-яких об»єктивних доказів невідповідності оновленого проекту договору положенням Типового ОСОБА_6 не надав.

Оскільки запропонований відповідачем проект договору повністю узгоджується із положеннями Типового договору відповідно до ПКМУ від 21.07.2005 року за № 630, а позивач ОСОБА_6 безпідставно відмовився від його підписання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність правових передумов для визнання порушеними прав ОСОБА_6

Відповідно до п. 7 ст. 26 Закону України № 1875-IV - договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладаються виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Тобто аналізуючи норми закону, позивач ОСОБА_6, як споживач житлово-комунальних послуг, не може пропонувати свої умови договору, які є відмінними від положень типового договору затвердженому постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630.

Свобода договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною. Зокрема, ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обовязок споживача житлово - комунальних послуг укласти письмовий договір із виконавцем послуг на основі типового договору.

Умови типового договору, що набули юридично обовязкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступати від їх положень і врегульовувати свої відносини на власний розсуд.

В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, яка покладає обовязок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з боку ОСОБА_6 на адресу суду не було надано будь-яких обєктивних, переконливих доказів, щодо можливості визнання запропонованих йому відповідачем проектів договорів від 04 лютого 2015 року та від 12 грудня 2014 року такими, що не відповідають положенням Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року за № 630.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на безпідставну відмову комунального підприємства «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» в укладенні із ним договору в частині надання послуг асенізаційної техніки, оскільки, згідно наявних матеріалів справи, будинок № 38 «б» по вулиці Кірова м. Звенигородка, Черкаської області, в якій знаходиться квартира позивача, знаходиться на балансі Звенигородського ВЖРЕУ.

Згідно Рішення № 33-31/VI від 6 червня 2013 року «Про реорганізацію (передачу функцій) комунальних підприємств» та Рішення виконавчого комітету Звенигородської міської ради № 272 від 14 серпня 2013 року «Про початок реорганізації комунальних підприємств» балансоутримувачем визначено саме Звенигородське виробничо-житлове ремонтно-експлуатаційне управляння, яке і зобовязане укласти договір надання послуг асенізаційної техніки з відповідачем, для надання оплатних послуг, у відповідності Закону України № 1875-IV , Постанові КМУ від 21 липня 2005 року № 630, Наказу № 190 та інших нормативних актів, що стосуються житлово-комунальної сфери.

У звязку із вищевикладеним, посилання ОСОБА_6 стосовно зобовязання КП «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» укласти із позивачем договір відносно послуг, які вказане комунальне підприємство не надає, є нічим неаргументованими.

Також суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки особа має право звертатися із позовом про відшкодування моральної шкоди, коли право на її відшкодування прямо передбачено Конституцією України, законами України, або безпосередньо випливає із умов укладеного між сторонами договору.

Положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, але тільки у випадках її заподіяння небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією. Оскільки правові передумови для відшкодування моральної шкоди відсутні, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_6 і в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до комунального підприємства «Водопостачання та водовідведення Звенигородської міської ради Черкаської області» про захист прав споживача та стягнення моральної (немайнової) шкоди відхилити, зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :