У х в а л а

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», шеф-редактора телепрограми «Гроші» товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Міністерство культури України, про визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив у процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує особисте немайнове право ОСОБА_3 на повагу до його честі, гідності, ділової репутації інформацію, яка поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в сюжеті телепрограми «Гроші» в ефірі товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1») про ОСОБА_3, як генерального директора Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» (далі - НІЕЗ «Переяслав»), за наступним змістом:

«Ще один спосіб стати власником музейного експоната - підкуп директора музею. Їдемо до Переяславського музею-заповіднику, саме два роки тому зникла бронзова посудина лутерій вартістю 250 тис. грн» (звуковий супровід сюжету, 4 хв. 30 сек. - 4 хв. 40 сек.)

«ОСОБА_3, у мене до вас делікатна розмова є. Може, ми могли б поговорити десь не в кабінеті?» (титр № 2, з 22 хв. 19 сек. по 22 хв. 22 сек.); «Директор музею призначає зустріч за п'ятнадцять хвилин, пояснює - дуже заклопотаний» (звуковий супровід сюжету з 22 хв. 23 сек. по 22 хв. 27 сек.)

«Я працюю на одну дуже впливову людину. Вона хотіла б поділитися грішми з вашим музеєм або з вами особисто» (титр № 3 з 22 хв. 27 сек. по 22 хв. 32 сек.); «- За одну послугу. - Ну, меценати нам завжди потрібні. А що за послуга?» - Ця людина хотіла б мати одне з ваших полотен.» (титр № 4 з 22 хв. 33 сек. по 22 хв. 36 сек.); «Директор просить 15 хвилин на роздуми і одразу хапається за мобільний. Вдруге йти лячно. Певно, нас уже чекає міліція. Он уже і охоронець визирає з двору. Аж ні» (другий коментар з 22 хв. 37 сек. по 22 хв. 42 сек.)

«Ви ж назвали картини різних цінових категорій. - П'ятдесят тисяч доларів вас влаштує? - Давайте продовжимо хвилин за сорок.» (титр № 5 з 22 хв. 43 сек. по 22 хв. 47 сек.); «Звичайно, у кафе ми не пішли і сподіваємося, що єдині люди, з ким зустрічатиметься такий директор музею, правоохоронці.» (звуковий супровід сюжету з 22 хв. 50 сек. по 22 хв. 57 сек.);

- визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує особисте немайнове право ОСОБА_3 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 в сюжеті телепрограми «Гроші» в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про ОСОБА_3, як генерального директора НІЕЗ «Переяслав», а саме:

«Після двох тижнів заочної переписки вкотре намагаємося запитати інтерв'ю із скандальним директором»; «А через годину замість директора приїжджає наряд міліції. Нам з гордістю демонструють дружину директора Переяславського заповідника. Жінка розігрує перед камерами справжню виставу»; «…ні жінки, ні дитини директора Переяславського заповідника журналісти навіть не бачили»; «Звертаємо увагу на свіжий ремонт у квартирі, питаємо у сусідів чи не заважав будівельний шум, відповідь шокує, ремонт директору роблять музейні працівники»; «-Ви на власні очі бачили, що штукатурили йому, да? - Ну да. - Музейні робітники? - Да.»; «По невловимого директора знову повертаємося до Переяславського заповідника. Помічники обіцяють, що через 20 хв. ОСОБА_3 нарешті з нами зустрінеться. Проте у призначений час цілуємо масивний замок на воротях»;

- зобов'язати ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», шеф-редактора телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» ОСОБА_4, ОСОБА_5 спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в сюжетах телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про ОСОБА_3, як генерального директора НІЕЗ «Переяслав», не пізніше 15 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту (його резолютивну частину), та шляхом зачитання ОСОБА_5 ухваленого у справі судового рішення, включаючи зачитання його тексту (його резолютивної частини), у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація - через телепрограму «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1».

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» вийшов сюжет в телепрограмі «Гроші», у якому була поширена негативна, неправдива інформація про генерального директора НІЕЗ «Переяслав», тобто про нього.

ОСОБА_3 вказав, що сюжет був присвячений темі неправомірного відчуження експонатів музеїв їх керівниками на користь третіх осіб двома способами: підміна оригіналів експонатів на підробку та продаж експонатів з одночасним складанням документів про їх знищення (пошкодження). При цьому в сюжеті продемонстровано запис, зроблений прихованою камерою, з зображенням робочого кабінету позивача та особисто його за робочим столом. Вважав, що ймовірно запис був зроблений прихованою відеокамерою 24 лютого 2013 року (неділя) близько 13 год. невідомою молодою рудоволосою, коротко стриженою жінкою віком до 30 років, яка є журналістом або діяла на замовлення відповідачів (далі за текстом - журналіст) за наступних обставин: 24 лютого 2013 року вказаний журналіст дійсно пропонувала музейним доглядачам різних музеїв - структурних підрозділів НІЕЗ «Переяслав» продати їй експонати заповідника, зокрема, картини, а саме: меморіального музею академіка В.Г.Заболотного (музейні доглядачі ОСОБА_8, ОСОБА_9), меморіального музею Г.С. Сковороди (музейний доглядач ОСОБА_11), музею заповіту Т.Г. Шевченка (музейні доглядачі ОСОБА_13, ОСОБА_14), а також безпосередньо позивачу.

Позивач зазначив, що не отримавши від жодного із вказаних осіб згоди, у тому числі і від нього, журналіст пішла і більше з будь-якими пропозиціями не зверталась і не з'являлась у заповідник. Натомість ІНФОРМАЦІЯ_1 в телепрограмі «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» вийшов сюжет, в якому поширено негативну, недостовірну інформацію як про НІЕЗ «Переяслав», так і стосовно особисто позивача.

Негативність та недостовірність інформації полягала в тому, що позивач, як генеральний директор НІЕЗ «Переяслав», нібито погодився на зустріч із журналістом в кафе з метою подальшого продажу експонатів заповідника (зокрема, картин) за 50 тисяч доларів. Тобто, позивачу приписується неіснуюча стратегія дій, внаслідок поширеної відповідачами неправдивої та негативної інформації, у зв'язку із чим позивач представлений в очах громадськості фактично як порушник законів, а це безумовно підриває честь, гідність і його ділову репутацію; крім того, внаслідок поширення недостовірної інформації він був відсторонений від виконання обов'язків на підставі наказу Міністерства культури України від 07 березня 2013 року № 7131/0/17-13.

Посилаючись на те, що поширена інформація не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, спрямована на створення перешкод у здійсненні його професійної діяльності, ОСОБА_3 просив визнати інформацію недостовірною та зобов'язати відповідачів її спростувати у вказаний ним спосіб.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про ОСОБА_3, а саме: «ОСОБА_3, у мене до вас делікатна розмова є, може ми могли б поговорити десь не в кабінеті?», «Директор музею призначає зустріч за п'ятнадцять хвилин пояснює - дуже заклопотаний», «Я працюю на одну дуже впливову людину, вона хотіла б поділитися грішми з вашим музеєм або з вами особисто», «За одну послугу? Ну, меценати нам завжди потрібні, а що за послуга? Ця людина хотіла б мати одне з ваших полотен», «Директор просить 15 хвилин на роздуми і одразу хапається за мобільний. Вдруге йти лячно. Певно, нас уже чекає міліція. Он уже і охоронець визирає з двору. Аж ні», «Ви ж назвали картини різних цінових категорій. П'ятдесят тисяч доларів вас влаштує? Давайте продовжимо хвилин за сорок», «Звичайно, у кафе ми не пішли і сподіваємося, що єдині люди з ким зустрінеться такий директор музею - правоохоронці».

Зобов'язано ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про ОСОБА_3 шляхом повідомлення резолютивної частини рішення в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», не пізніше 15 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» відхилено, рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Частиною 2 статті 324 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_15 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції було предметом перегляду судом апеляційної інстанції лише в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині на предмет законності і обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядається.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», є недостовірною, поширення вказаної інформації порушує особисті немайнові права позивача та завдає шкоди його особистим немайновим благам.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» відбулась трансляція відеоматеріалу сюжету під назвою: «Бізнес у музеї», в якому була поширена інформація про позивача як генерального директора НІЕЗ «Переяслав».

Обґрунтовуючи підставність позову, ОСОБА_3 посилався на те, що негативність та недостовірність інформації полягає в тому, що позивач як генеральний директор НІЕЗ «Переяслав» нібито погодився на зустріч із журналістом в кафе з метою подальшого продажу експонатів заповідника (зокрема картин) за 50 тис. доларів, що не відповідає дійсності та підриває його честь, гідність і ділову репутацію, і як наслідок цієї поширеної недостовірної інформації його відсторонено від виконання обов'язків на підставі наказу Міністерства культури України від 07 березня 2013 року № 7331/0/17-13.

Відповідно до ст. ст. 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ч. 2 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 19 Постанови судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що при перегляді сюжету титри розмови позивача із журналістом відображені на екрані, проте безпосередньо самої розмови не чути, що в свою чергу не дає підстав вважати, що така розмова позивача з журналістом, як зазначено в сюжеті телепрограми, об'єктивно мала місце, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про те, що інформація, поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 в ефірі телепрограми «Гроші» ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», є недостовірною, та її поширення порушує особисті немайнові права позивача та завдає шкоди його особистим немайновим благам.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана