Справа № 734/181/15-ц Провадження № 22-ц/795/67/2016 Головуючий у I інстанції Бараненко С. М. Доповідач - Позігун М. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Висоцької Н.В., Губар В.С.

при секретарях: Козлачковій Ю.В., Койдан Т.І.

з участю: представника ПАТ » ВТБ Банк» ОСОБА_1, відповідача позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк про захист прав споживача, визнання кредитного договору неукладеним,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року позов ПАТ „ВТБ Банк задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором №R2B від 05.11.2012 року у розмірі 336 637,60 грн., а саме: борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 225 553,00 грн.; поточна заборгованість за кредитом 187 748,06 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 33 575,34 грн.; інфляційні витрати 3 775,76 грн.; 3% річних 453,84 грн.; борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 49 898,03 грн.: поточна заборгованість за кредитом 1 058,80 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 43 650,51 грн.; інфляційні витрати 4 636,74 грн., 3% річних 551,97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту 61 186,57 грн.; стягнуто в рівних долях з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь банку судовий збір в сумі 3366,38 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору неукладеним відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 487,20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду та постановити нове про задоволення зустрічного позову, а у задоволенні позову ПАТ „ВТБ Банк відмовити. Особа, яка подає апеляційну скаргу, вказує, що при розгляді справи представником відповідача за первісним позовом було подано зустрічну позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним, однак суддею було відмовлено в прийнятті та обєднанні цієї позовної заяви з первісним позовом, чим фактично було позбавлено права позивача за зустрічним позовом на звернення до суду та порушено ст.ст. 1, 3 ЦПК України. Також ОСОБА_2 посилається, що суддею суду першої інстанції було порушено ч.4 ст.10 ЦПК України щодо сприяння у всебічному і повному зясуванню обставин справи, що виразилося у відмові в задоволенні усіх заявлених клопотань з боку її представника стосовно призначення судово-економічної експертизи, витребування документів для огляду. ОСОБА_2 вказує, що її представником до матеріалів справи були надані заяви про фальшивість доказів в порядку ст.185 ЦПК України (оцінку яким не було надано в судовому рішенні), в яких зазначено, що виписка по рахунку, на яку посилається суддя, та меморіальний ордер (а не чек) насправді не є тими документами, які б підтверджували факт отримання позичальником коштів по кредитному договору.

Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку.

По справі встановлено, що 05 листопада 2012 року між ПАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R2B, за умовами якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в сумі 250 000 грн., а позичальник зобовязувався повернути кредит у повному обсязі 05 листопада 2017 року або достроково у випадках, передбачених цим договором, та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних (а.с.12-17 т.1).

В той же день між ПАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №R2B-П1, згідно якого поручитель поручався перед банком за виконання ОСОБА_2 зобовязань, що виникли у позичальника на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с.19-20 т.1).

Відповідно до п.3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, 8629 у Відділенні „Центральне ПАТ „ВТБ Банк. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, 05 листопада 2012 року перерахувавши 250 000 грн. на картковий рахунок ОСОБА_2 8629 (а.с.21 т.1).

Пунктами 4.6, 4.14 кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів виключно у валюті кредиту щомісячно згідно з графіком погашення заборгованості, який є додатком №1 до кредитного договору.

В порушення зазначених умов кредитного договору щодо строків і розміру повернення кредитних коштів та сплати відсотків з січня 2013 року станом на 15 жовтня 2014 року у ОСОБА_2 утворилась заборгованість у сумі 336 637,60 грн., з яких: борг за кредитом з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 225 553 грн. поточна заборгованість за кредитом 187 748,06 грн., прострочена заборгованість за кредитом 33 575,34 грн., інфляційні витрати 3 775,76 грн., 3% річних 453,84 грн.; борг за відсотками з урахуванням індексу інфляції та 3% річних 49 898,03 грн. поточна заборгованість по відсотках 1 058,80 грн., прострочена заборгованість по відсотках 43 650,51 грн., інфляційні витрати 4 636,74 грн., 3% річних 551,97 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків та кредиту 61 186,57 грн.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до положень частин 2 та 1 ст. 1050 ЦК України, (які підлягають застосуванню до кредитних правовідносин з урахуванням вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК) якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 7.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та сплати процентів за його користування боржник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення.

Пунктом 9.7 кредитного договору сторони з врахуванням положень ст. 259 ЦК України до вимог про стягнення пені, штрафів встановили строк позовної давності у три роки.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши факт надання кредитором позичальнику коштів на виконання умов кредитного договору шляхом їх зарахування на поточний рахунок позичальника, порушення позичальником зобовязань за кредитним договором по сплаті коштів з січня 2013 року, обгрунтовано прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог кредитора до боржника та його поручителя про стягнення коштів, в тому числі й коштів за порушення зобовязання, які судом стягнуто в межах строку позовної давності.

Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В обґрунтування доводів щодо неукладення кредитного договору ОСОБА_2 посилалася на неотримання коштів та на фальшивість доказів, а саме: меморіального ордеру та виписки по рахунку, які суд (за її доводами) безпідставно поклав в основу для стягнення боргу за кредитним договором та для відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог про визнання договору неукладеним.

Так, ОСОБА_2 зазначала, що відповідно до меморіального ордеру № 29804 від 5 листопада 2012 року безготівкове перерахування коштів в сумі 250 000 грн. було проведено з одного рахунку банківської установи 5514 на інший банківський рахунок 5001, який згідно постанови правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року є транзитним рахунком для подальшого зарахування коштів на інший рахунок.

Також, за доводами ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо зарахування коштів на її картковий рахунок № 8629, що свідчить про безпідставність висновку суду про перерахування банком на її рахунок коштів згідно умов кредитного договору. Позивач за зустрічним позовом вважає фальшивим доказом і виписку по рахунку приватного клієнта № /0512 за розрахунковий період з 5 листопада 2012 року по 5 листопада 2012 року, яку банк видає за виписку по рахунку 629, відкритому відповідно до умов кредитного договору № R2В від 05.11.2012 року на імя ОСОБА_2, оскільки зазначена виписка є випискою саме по рахунку № /0512 приватного клієнта за розрахунковий період з 5 листопада 2012 року по 5 листопада 2012 року, в якому відсутнє відображення внутрібанківської операції, що підтверджувала б факт зарахування коштів на рахунок позичальника в сумі 250 000 грн., а згідно постанови правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року такий банківський рахунок взагалі не існує.

Відповідно до ч. 2 ст.185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Виходячи з аналізу зазначеної статті, правом на подання заяви про виключення документа з числа доказів має лише та особа, яка подала зазначений доказ, а не інший учасник судового процесу, який відповідно до частини першої зазначеної статті має право на ознайомлення з письмовими доказами, при їх дослідженні давати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду, а також з приводу зазначених доказів ставити питання свідкам, експертам, спеціалістам, а тому зазначені докази підлягали оцінці судом при ухваленні рішення.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатніть і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому згідно положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, а виходячи з положень ст. 145 ЦПК України, у справах з кредитних правовідносин не передбачено обовязкового призначення експертизи.

Положеннями ст.ст. 64, 58, 59 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмово доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими доказами.

За доводами ОСОБА_2, належним доказом у справі міг би бути висновок експерта за результатами судово-економічної експертизи, оскільки виписка по рахунку, на яку посилається суд першої інстанції, та меморіальний ордер, а не чек, як зазначено в рішенні, насправді не є тими документами, які б підтверджували факт отримання коштів ОСОБА_2 по кредитному договору.

Дійсно, згідно меморіального ордеру № 29804 від 05 листопада 2012 року мало місце перерахування коштів в сумі 250 000 грн. з одного рахунку банку 5514 на інший рахунок 5001, який відповідно до Постанови правління НБУ № 280 від 17.06.2004 року є транзитним рахунком за операціями, здійсненими з використанням платіжних карток, і призначений для обліку коштів за операціями.

Відповідно до п.п. 1.3., 4.13., 4.6., 4.7., 4.14. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 №254, банки самостійно розробляють технології здійснення банківських операцій та визначають методи внутрішнього контролю за їх проведенням відповідно до законодавства України. Фінустанови зобовязані зберігати на паперових або електронних носіях особові рахунки та виписки з них, які є підтвердженням виконаних за день операцій та призначаються для видачі або відсилання клієнту. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами. Для відображення в обліку операцій банки можуть використовувати електронні реєстри, інші первинні документи, що фіксують час та свідчать про виконання операцій. Форми таких документів банк затверджує самостійно із зазначенням обов'язкових реквізитів. Меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових

або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку). Процес збору, оброблення та зберігання первинних документів має бути безперервним, навіть під час передавання їх з однієї підсистеми до іншої в межах системи автоматизації банку, а відповідна інформація - цілісною, достовірною і несуперечливою.

Виходячи з викладеного, надані банком витяги з електронних носіїв обліку банківських операцій, ведення яких передбачено нормативно-правовими актами, не можуть бути визнані неналежними доказами у справі.

Оскільки меморіальний ордер застосовується для здійснення та відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками, а згідно даних меморіального ордеру №29804 від 05 листопада 2012 року перерахування коштів мало місце з дебетного на кредитний рахунок банку (на яких обліковуються кошти за рахунками клієнтів банку) з зазначенням призначення платежу „надання кредиту згідно кредитного договору № R2В від 05.11.2012 на картковий рахунок 62, то суд обгрунтовано не взяв до уваги доводи боржника про фальшивість зазначеного меморіального ордеру як письмового доказу.

Зарахування банком коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 відповідно до умов кредитного договору підтверджується також випискою по рахунку приватного клієнта № /0521 від 21.05.2015 року, згідно якої в день укладення кредитного договору 05 листопада 2012 року позичальнику на поточний рахунок було перераховано після відрахування 24 975 грн. комісії 225 025 грн., а також підтверджується зняття в цей же день готівкових коштів у сумі 225 025 грн. в терміналі VTB-CASH, UKRAIN, KIEV (31949001) з використанням карти ЕС/МС Unebossed VELYKI MOZHLYVOSTI ******7608 (а.с.194 т.1).

Посилання позивача за зустрічним позовом на неналежність виписки по рахунку №/0521 за розрахунковий період з 05.11.2012 по 05.11.2012 як доказу по справі (оскільки такий рахунок не відкривався на її ім) грунтується на невірному тлумаченні боржником смислового навантаження на найменування зазначеного витягу, враховуючи, що згідно тексту витягу в ньому викладено дані за основним рахунком №8629, який відкрито банківською установою на імя ОСОБА_2 та сформовано 21.05.2015 року о 16 год. 59 хв. 42 сек. Таким чином, цифри номеру виписки з рахунку приватного клієнта 2015/0521 відповідають даті формування виписки по рахунку клієнта, що мало місце 2015 року у травні місяці 21 дня, а тому номер /0521 не є номером рахунку приватного клієнта, а є номером виписки по рахунку приватного клієнта.

За таких обставин, оскільки висновок експерта є одним із доказів по справі, який підлягає оцінці судом, то відмова суду першої інстанції в задоволенні клопотання про призначення економічної експертизи, на вирішення якої ОСОБА_2 просила поставити питання, що відноситься до компетенції суду, а не експерта (чи підтверджується меморіальним ордером № 29804 від 05 листопада 2012 року факт зарахування коштів у розмірі 250 000 грн. на картковий рахунок 8629), не призвела до неправильного вирішення спору.

За клопотанням представника ОСОБА_2 апеляційним судом було витребувано для дослідження як оригінали документів, які були піставою для укладення кредитного договору, так і документи, повязані з його виконанням.

Згідно Договору №1019712 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів від 5 листопада 2012 року банк зобовязувався відкрити ОСОБА_2 поточний рахунок за №629, але дійсно оригінал даного договору, як і наявна в матеріалах справи його копія (а.с.183 т.1), не містить підпису уповноваженої особи банку. ОСОБА_2 та її представником не було надано судам свого екземпляра зазначеного договору на підтвердження чи спростування доводів позивача за первісним позовом про наявність такого підпису в екземплярі, який отримала позичальник. Проте, згідно видаткового позабалансового ордеру №25649 від 05 листопада 2012 року ОСОБА_2 отримала банківську платіжну картку №697608 VELYKI MOZHLYVOSTI, перші та останні чотири цифри якої співпадають з даними чека 0988 на видачу готівки (а.с.135 т.2).

Крім того, в цей же день - 5 листопада 2012 року ОСОБА_2 подала до банку заяву про перерахування на виконання умов кредитного договору № R2В від 05.11.2012 року коштів в сумі 250 000 грн. на її власний поточний рахунок № 8629, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів (а.с.141 т.2).

Також 5 листопада 2012 року банком було видано розпорядження № R2В про перерахування кредитних коштів згідно умов договору з зазначенням загального рахунку банку для зарахування кредитних коштів та рахунку позичальника (а.с.140 т.2).

Відповідно до п.3.9 кредитного договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, 8629 у Відділенні „Центральне ПАТ „ВТБ Банк. Днем видачі кредиту вважається день безготівкового перерахування коштів.

Оскільки виписками з особових рахунків підтверджується безготівкове перерахуваня кредитних коштів на виконання умов договору, то суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про виконання кредитором умов договору про надання кредитних коштів.

Виписками з особових рахунків також підтверджується виконання боржником зобовязань за кредитним договором до січня 2013 року. Згідно наявної в матеріалах справи копії позовної заяви ОСОБА_2 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору поруки недійсними (а.с.92-94 т.1) позивач до позовної заяви приєднувала копії квитанцій по сплаті кредиту, але не виявила бажання надати оригінали квитанцій апеляційному суду.

Дані виписки з особового рахунку про отримання кредитних коштів ОСОБА_2 5 листопада 2012 року узгоджуються і з даними, оглянутими апеляційним судом чеком 0988 на видачу готівки, яким підтверджується отримання кредитних коштів ОСОБА_2 5 листопада 2012 року в період з 17 год. 02 хв. до 17 год 06 хв. в терміналі 31949001 з використанням карти ....7608 (а.с.136 т.2).

Посилання ОСОБА_2 та її представника на фальшивість зазначеного доказу, оскільки він не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління НБУ № 174 від 01.06 2011 року, є безпідставними, оскільки кошти отримувалися не на підставі заяви фізичної особи на видачу готівки з поточного рахунку через касу банку, а мало місце зняття коштів з використанням банківської платіжної картки з обліком видаткової операції терміналом банку (31949001), яким і було видано чек на підтвердження проведеної касової операції, а уповноваженою особою банку лише видано грошові кошти.

З урахуванням положень п.1.17-1.23 Загальних вимог до оформлення касових документів Інструкції про касові операції в банках України за операціями з видачі готівки із застосуванням платіжних пристроїв не виключається можливість внесення до розрахункового документу, виданого таким пристроєм, інших даних, зокрема підпису працівника банку, підпису клієнта, зазначення уточнених даних щодо особи, яка отримує кошти з використанням платіжної картки.

Таким чином, саме по собі зазначення працівником банку в чеку на видачу готівки, виданого терміналом банку, уточнюючих даних щодо номера банківської платіжної картки, даних паспорта, який було надано при здійсненні банківської операції, а також даних особи, якою було здійснено банківську операцію, та її місце проживання, не можуть бути підставою для визнання такого документа фальшивим.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно обставин справи, саме 5 листопада 2012 року ОСОБА_2 було укладено не лише кредитний договір, а й договір на відкриття поточного рахунку, відкрито поточний рахунок. За її заявою на поточний рахунок було перераховано кредитні кошти, отримано картку, з використанням якої і було знято кошти з поточного рахунку держателя карти в терміналі банку.

Відповідно до п.п.3.1.4.-3.1.6. „Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким здійнюються з використанням електронних платіжних засобів, та правил використання платіжних карток, які згідно п.2.1. договору №1019712 банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів від 5 листопада 2012 року є невідємною його частиною, власник рахунку зобовязаний не передавати Картку, не повідомляти ПІН-код, номер Платіжної картки, СVV2/CVC2код, строк її дії та пароль, вказаний в заяві, іншим особам. Повідомлення пароля та/або номера Платіжної картки можливе лише при наданні ідентифікаційної інформації у випадках, передбачених Договором; проводити візуальний огляд банкомата на наявність скіммінгових та/або підозрілих сторонніх пристроїв перед проведенням операції з використанням Платіжної картки; у разі втрати, крадіжки Платіжної картки або розголошення ПІН або СVV2/CVC2-коду, несанкціонованого використання Платіжної картки негайно повідомити про цей факт у порядку, визначеному Договором.

Виходячи з викладеного, на держателя картки покладено обовязок по її збереженню та попередженню шахрайських дій з карткою інших осіб. ОСОБА_2 суду не надано доказів, що на час отримання коштів з карткового рахунку платіжна картка вибула з її володіння і що вона повідомила банківську установу про зазначену обставину.

Таким чином, посилання ОСОБА_2 та її представника в обгрунтування підстав неотримання грошових коштів на чек, підписання його не ОСОБА_2, а іншою особою, не можуть бути підставою для визнання договору неукладеним і звільнення боржника від цивільноправової відповідальності.

За таких обставин, за наявності в матеріалах справи сукупності доказів щодо наявності підстав для стягнення коштів з держателя картки, непризначення апеляційним судом експертизи за клопотанням ОСОБА_2 не призвело до неповного зясування обставин справи, яке б давало підстави для задоволення апеляційної скарги і ухвалення нового рішення.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо позбавлення судом ОСОБА_2 права на звернення до суду за захистом порушеного права в звязку з відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви про визнання недійсним з моменту укладення кредитного договору від 5 листопада 2015 року №R2В, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ „ВТБ Банк, та договору поруки, укладеного банківською установою з ОСОБА_4, оскільки відмова в прийнятті зустрічної позовної заяви не могла бути перешкодою для звернення до суду за захистом порушеного права з самостійним позовом до відповідача, що могло бути в подальшому підставою для зупинення провадження у даній справі, чи (за наявності клопотання) для обєднання позовних вимог в одне провадження.

В суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 було висловлено зауваження щодо дій суду, які він повязував з відмовою протокольними ухвалами в призначенні експертизи за його клопотанням та в приєднанні до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_2 від 19.02.2015 року до банківської установи про реструктуризацію боргового зобовязання за кредитним договором, але з даного приводу суд не мав права постановлювати ухвали відповідно до положень ч. 3 ст. 160 ЦПК, оскільки зауваження стосувалися незгоди представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 з судовими рішеннями - протокольними ухвалами суду, а не щодо порушення головуючим процедурних питань, повязаних з веденням безпосередньо судового засідання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, в звязку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду.

З урахуванням встановлених обставин справи, відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів щодо навмисної фальсифікації посадовими особами банку фінансових документів апеляційний суд не знаходить підстав для винесення окремої ухвали для ініціювання перевірки правоохоронними органами з даного питання, що не позбавляє ОСОБА_2 права звернутися з такою заявою безпосередньо до правоохоронних органів.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: