АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №667/4374/15-ц Головуючий в І інстанції Ус О.В.
Провадження №22ц/791/1957/16 Доповідач Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Радченка С.В.

суддів: Вербицької Л.І., Колісниченко А.Г.

секретар: Мирненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобовязання укласти договір найму,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що з 2008 року постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, вселився у вказану квартиру він як член сімї наймача ОСОБА_3, який є його братом, та проживав з останнім однією сімю. Мав реєстрацію у м.Донецьк, оскільки це було вимогою роботодавця, іншого житла не має, що також підтверджується взяттям його на облік як тимчасово переміщеної особи. Після смерті брата ОСОБА_3, звернувся до відповідача з питанням укладення з ним договору найму житлового приміщення, але йому було в цьому відмовлено. Враховуючи наведене, просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням квартирою № 142 у будинку № 13 по вулиці Патона у м.Херсоні та зобовязати виконавчий комітет Херсонської міської ради укласти з ним договір найму спірного житлового приміщення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту набуття права користування спірною квартирою, вселення до квартири саме на умовах постійного проживання однією сімєю з наймачем, ведення спільного з ним господарства.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має житлову площу 17,44 кв.м, лицевий рахунок № 4231420, зайнята на підставі ордеру № 670 від 30.11.1987 року; за рішенням міськвиконкому від 09.01.2001 р. наймачем є ОСОБА_3; зареєстрованим з 29.01.1987 р. був ОСОБА_3, вибув 20.08.2014 р. (а.с.56).

Відповідно до актового запису № 1268 від 04.07.2014 року, ОСОБА_3 помер 02.07.2014 року (а.с.9зв.).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрований з 22.01.2014 р. за адресою: м.Донецьк, провулок Письменського, 14 (а.с.54 зв.).

За повідомленням ДМСУ в Херсонській області ОСОБА_2 станом на 03.12.2015 року значиться знятим з реєстрації місця проживання Херсонська обл.., Великоолександрівський р-н., с.Борозенське, вул..Садова, 34 - 17 січня 2014 року в м.Донецьк. Крім того, згідно картки реєстрації ОСОБА_2 з 28.07.1983 року до 02.03.2005 року був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.64).

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 10.12.2014 р. ОСОБА_2 постійно проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_2, 15.11.2014 року (а.с.123).

З повідомлення УПСЗН Корабельної районної у м.Херсоні ради № 1978/13 від 06.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований як переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 10.12.2014 р. до 10.06.2015 р., для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату комунально-житлових послуг не отримував (а.с.131).

Згідно листа нотаріуса ХМНО ОСОБА_4 № 277/02-14 від 10.05.2016 р. єдиним спадкоємцем, що подав заяву на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2, свідоцтво про право на спадщину станом на 10.05.2016 року не видавалося (а.с.132).

З інформації Реєстру права власності від 23.07.2015 року вбачається, що відомості про наявність права власності на нерухоме майно у фізичної особи ОСОБА_2 у реєстрі відсутні (а.с.39).

З довідки № 2935 «Жилсервіс» від 23.07.2015 року вбачається, що у спірному житловому приміщенні станом на 23.07.2015 р. ніхто не зареєстрований, ОСОБА_5 знята з реєстрації 26.07.2000 р. у звязку зі смертю; ОСОБА_3 знятий з реєстраційного обліку 20.08.2014 р. у звязку зі смертю (а.с.57).

З акту КП «Жилсервіс» від 23.07.2015 р. встановлено, що в спірній квартирі користувач ОСОБА_3 помер у 2014 році, зі слів сусідів за квартирою спостерігають родичі. Разом з ОСОБА_3 з 2009 року проживав його брат ОСОБА_2, який оплачував за квартиру та на початку 2014 року поїхав до Москви на заробітки. У ОСОБА_3 постійного місця роботи не було, помер він 02.07.2014 року, поховав його дядько. За квартирою спостерігає ОСОБА_2 В,О. та усі його родичі (а.с.58).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно зі ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуватися жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що вселилася до спірного помешкання як член сім'ї у 2008 році за усною згодою померлого ОСОБА_3 на правах члена сімї.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснено у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У силу п. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 вказаного Закону реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212, 213, 303, 316 ЦПК України зазначених положень закону не врахував, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, не звернув уваги на те, що позивач вселився та проживав у спірному помешканні за усною згодою свого брата ОСОБА_3, із яким проживав однією сім'єю, мали спільний побут, вели спільне господарство, та питання про його виселення основним квартиронаймачем не ставилося. Судом першої інстанції не дана оцінка обставинам, які мають суттєве значення для вирішення справи, а саме, що позивач не має іншого житла, окрім спірного, згідно довідки переселення він був зареєстрований саме в спірній квартирі, здійснював оплату комунальних послуг. Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не постійно проживав в квартирі, а знаходився на заробітках в інших населених пунктах не спростовують можливість мати право на користування спірною квартирою, яка є єдиним житлом позивача.

Поза увагою суду залишилося те, що відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особа не набула права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи буде безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність письмової згоди не свідчить про те, що позивач не набув права користування жилим приміщенням, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що він вселився зі згоди наймача ОСОБА_3, проживав у даному приміщенні, як член сім'ї, з братом вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки. ОСОБА_3 за весь час не ставив питання щодо виселення брата.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом першої інстанції повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 рокускасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №142 у будинку №13 по вулиці Патона у м.Херсоні та зобовязати виконавчий комітет Херсонської міської ради укласти з ним договір найму вказаного житлового приміщення.

Рішення набирає чинності після проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: Л.І. Вербицька

ОСОБА_6