Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЖуравельВ.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», третя особа - комунальний заклад «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, про визнання наказу недійсним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернуся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 11 квітня 2005 року він працював черговим електрослюсарем з ремонту устаткування 4 розряду дільниці № 36 шахти «Гвардійська» публічного акціонерного товариства «Кривбасзалізрудком» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»). Наказом підприємства від 12 жовтня 2015 року № 11 його було звільнено з 12 жовтня 2015 року за порушення пп. 2.1.1-2.1.4.4.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору ПАТ «Кривбасзалізрудком» на 2011-21012 рр. та ст. 139 КЗпП України, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі у стані наркотичного сп'яніння. Зазначав, що підставами для його звільненні стали акт від 28 вересня 2015 року про відсторонення його від роботи та направлення на обстеження до комунального закладу Дніпропетровської обласної ради «Криворізький психоневрологічний диспансер», яким було підтверджено факт його перебування у стані наркотичного сп'яніння і складено висновок від 3 жовтня 2015 року № 2884 щодо результатів медичного огляду.

Згідно з витягом з протоколу засідання цехової профспілкової організації шахти «Гвардійська» первинної організації підприємства від 9 жовтня 2015 року № 10 було надано згоду на його звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважав наказ про звільнення неправомірним, оскільки він наркотичні засоби не вживає, а направлення його на медичний огляд, проведення огляду та його подальше звільнення проведено з порушенням чинного законодавства.

Позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, визнати наказ від 12 жовтня 2015 року № 11 про його звільнення недійсним, поновити його на роботі, стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2015 року по 25 лютого 2016 року у розмірі 14 905 грн 58 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзіОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), урахувавши роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вірно виходив із того, що звільнення позивача відбулось із дотриманням порядку звільнення, передбаченого п. 7 ст. 40 КЗпП України, ст. ст. 147, 149 КЗпП України, оскільки підставою для розірвання трудового договору з позивачем та причиною його звільнення на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України стало перебування позивача у стані наркотичного сп'яніння на робочому місці 28 вересня 2015 року, що є доведеним.

Доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

В.А. Черненко