РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 700/32/16-ц

Провадження № 2/700/45/16

12 лютого 2016 року Лисянський районний суд Черкаської області:

в складі головуючого-судді: Пічкур С.Д.

при секретарі: Сіденко Н.П.,

за участю позивачки: ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

18 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 2981 грн. 01 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди заподіяної внаслідок злочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що згідно вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним у заподіянні їй легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здровя та призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді сто пятдесяти годин громадських робіт.

В звязку з заподіянням шкоди її здоровю на лікування позивачкою витрачено 1981 грн. 01 коп., на посилене харчування 1000 грн., витрати на правову допомогу 500 грн., судовий збір 551 грн. 20 коп. та 10 000 грн. моральної шкоди, яка полягає у спричиненні їй фізичного болю, душевних стражданнях внаслідок її побиття та в подальшому докладання додаткових зусиль для організації життя. Всього просить стягнути з відповідача на її користь 14 032 грн. 21 коп.

Відповідач позов не визнав повністю та в письмових запереченнях вказує, що позивачкою не доведено як розмір матеріальної та моральної шкоди. Крім цього, конфлікт відбувся саме внаслідок неправомірних дій самої позивачки, він є інвалідом, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представник в задоволенні позову просили відмовити посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд виходить з наступного.

Вироком Лисянського районного суду від 11 листопада 2014 року, який набрав законної сили 11 грудня 2014 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді сто пятдесяти годин громадських робіт.

Вироком встановлено, що 15 травня 2014 року, близько 15 год. 00 хв. на узбіччі вуличної дороги, що проходить через греблю ставка в с. Вотилівка Лисянського району Черкаської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_2, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_1 невизначену кількість ударів руками та ногами в різні ділянки тіла, чим спричинив ОСОБА_1, тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, синцями лівої тьмяно-скроневої ділянки голови, лівої виличної ділянки, які згідно висновку експерта №1547 від 01.08.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя та садно лівого передпліччя, синця в ділянці лівої лопатки, які згідно висновку експерта №1547 від 01.08.2014 р. відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вироком суду підтверджується факт заподіяння легких тілесних ушкоджень позивачці саме відповідачем, що потягло короткочасний розлад здоровя, та в звязку з чим, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні.

Згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в Лисянській ЦРЛ з 18.05.2014 року по 11.06.2014 року в звязку з закритою ЧМТ, струсом головного мозку з перенесеними клінічним проявами.

Згідно довідки Лисянської ЦРЛ від 20 червня 2014 року, ОСОБА_1 витрачено на лікування, а саме придбання ліків та виробів медичного призначення на суму 1981 грн. 01 коп.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За таких обставин, вимога позивачки про стягнення витрат на лікування у вказаній сумі підлягає задоволенню, оскільки підтверджується довідкою лікувальної установи, з переліком ліків та медичних виробів із зазначенням їх ціни та загальної суми.

Разом з тим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів придбання витрат на посилене харчування, а також медичних рекомендацій такого харчування, відтак в цій частині позовні вимоги позивачки є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека особи визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відшкодування моральної шкоди є одним із способів захисту права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, гарантованим Конституцією України, цивільним та кримінальним законодавством.

Відповідно статті 27 Конституції України кожна людина має невід'ємне право на життя.

Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини.

Кожен має право захищати своє життя і здоров'я, життя і здоров'я інших людей від протиправних посягань.

Згідно статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з цього визначення, моральна шкода - це шкода немайнового характеру, тобто не виражена у грошовій формі.

Позивачка посилається на норми ЦК України, якими гарантується право на відшкодування моральної шкоди, зазначивши, в чому саме полягає моральна шкода та надавши відповідні обгрунтування щодо страждань, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоровя.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд виходить з такого.

З урахуванням конституційної значущості здоровя, як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець урегулював обсяг та характер відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і передбачив комплекс заходів, спрямованих на своєчасне та повне відшкодування моральної шкоди потерпілому і є одним із способів захисту особистих немайнових прав людини.

Встановлення Законом обов'язку відшкодувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім громадянам забезпечення прав.

Відмова позивачу у його праві на отримання грошової суми за завдану йому моральну шкоду залежно від ступеня страждань буде мати обмежувальний характер.

Як наслідок, моральна шкода, завдана здоровю, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, та спричинює позивачці моральні страждання.

У даному конкретному випадку факт заподіяння моральної шкоди позивачці є безсумнівним, його наслідки у вигляді душевних страждань позивачки залежать від її особливостей емоційно-розумового сприйняття внаслідок перенесених страждань.

При визначенні розумності та справедливості розміру моральної шкоди у даному конкретному випадку суд виходить також з характеру вчиненого відповідачем злочину, ступеня вини заподіювача шкоди та неправомірних дій самої позивачки, що вказано в вироку, поведінки відповідача під час вчинення злочину, та до теперішнього часу, його ставлення до вчиненного і до позивачки.

Тому суд вважає, що всі ці події, які відбулись, фізичний біль та процес лікування, є безумовно психотравмуючими для позивачки, що вони її дійсно шокували, обурили та спричинили їй душевних страждань.

У той же час, враховуючи специфіку моральної шкоди та відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги суб'єктивну сторону спірного питання, вважаючи, що позивачка довела характер та обсяг своїх моральних та душевних страждань, виходячи також з їх тривалості.

Разом з тим, враховуючи те що відповідач є інвалідом третьої групи, проте діяв умисно докладаючи грубу фізичну силу, направлену саме на спричинення тілесних ушкоджень позивачці, враховуючи об'єм, характер, ступінь, глибину, інтенсивність і тривалість моральних, душевних страждань, яких зазнала позивачка, грошовим відшкодуванням моральної шкоди буде сума в розмірі 3 500 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості і не може вважатися явно завищеною або надмірною. За таких обставин, розмір моральної шкоди теж підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню лише в сумі сплаченого позивачкою судового збору, оскільки останньою не надано суду доказів сплати витрат на правову допомогу.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 7, 8, 10, 18, 57, 157, 158, 159, 179, 196, 208, 209, 213, 214, 215, ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1981 (Одна тисяча девятсот вісімдесят одна) грн. 01 коп. матеріальної шкоди, 3500 (Три тисячі пятсот) грн. моральної шкоди, 551 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 6032 грн. 21 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Лисянський районний суд.

Повний текс рішення виготовлено 15 лютого 2016 року.

Суддя С. Д. Пічкур