УХВАЛА

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 жовтня 2008 року між відкритим акціонернм товариством акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 65 634 грн на строк до 23 жовтня 2011 року зі сплатою 25 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника.

Також на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 24 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави, згідно з умовами якого останній передав у заставу банку рухоме майно - транспортний засіб марки КТП моделі 33029 ЗНГ, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить йому на праві приватної власності. Предмет застави оцінено сторонами у 78 330 грн.

ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов'язання за кредитного договору, у зв'язку з чим у січні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, а також зверненням стягнення на предмет застави.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2010 року, що набрало законної сили, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором станом на 15 січня 2010 року у сумі 75 688 грн, а також судові витрати.

Позивач зазначав, що зобов'язання за кредитним договором не припинилися, банком з 16 січня 2010 року нараховуються відсотки, пеня за порушення виконання зобов'язання.

З урахуванням зазначеного ПАТ АБ «Укргазбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість станом на 12 січня 2015 року у розмірі 206 888 грн 49 коп. та складається з: 75 732 грн 61 коп. - простроченої заборгованості за відсотками, 63 938 грн 45 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту; 217 грн 43 коп. - пені за несвоєчасну сплату процентів - 217 грн 43 коп. Також просило стягнути з ОСОБА_3 штраф за не страхування предмета застави у сумі 3 916 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року за період з 16 січня 2010 року по 21 січня 2015 року в загальному розмірі 206 888 грн 49 коп., що складається із: простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом - 75 732 грн 61 коп., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 63 938 грн 45 коп., пені за несвоєчасну сплату процентів - 67 217 грн 43 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф за договором застави від 24 жовтня 2008 року у розмірі 3 916 грн 50 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» в частині вимог до поручителя - ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що після закінчення строку виконання основного зобов'язання - 23 жовтня 2011 року банк протягом шести місяців не звернувся з вимогою до поручителя, а тому відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука є припиненою.

Апеляційний суд погодився з таким висновком районного суду, зазначивши також про те, що банк не спростував доводів суду про припинення поруки згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 24 жовтня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 65 634 грн на строк до 23 жовтня 2011 року зі сплатою 25% річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за зобов'язаннями позичальника.

Також на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 24 жовтня 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави, згідно з умовами якого останній передав у заставу банку рухоме майно - транспортний засіб марки КТП моделі 33029 ЗНГ, 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності. Предмет застави оцінено сторонами у 78 330 грн.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором у січні 2010 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, а також зверненням стягнення на предмет застави.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2010 року, що набрало законної сили, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором станом на 15 січня 2010 року у сумі 75 688 грн, а також судові витрати .

Вказане судове рішення не виконано, кредит банку не повернуто, ні позичальником, ні поручителем.

У силу ст. 129 Конституції України рішення суду є обов'язковим до виконання, а згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України факти та правовідносини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не можуть оспорюватись в іншій цивільній справі.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на визначений ст. 129 Конституції України принцип обов'язковості рішення після вирішення судом справи та набрання рішенням суду законної сили, а також на зміст ст. ст. 553, 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі, якщо є судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, в якому судом розглядалося питання дійсності договору поруки, і це рішення набрало законної сили, то під час вирішення справи про припинення поруки суду необхідно враховувати встановлення таким судовим рішенням указаних обставин.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2017цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що рішенням суду від 28 липня 2010 року, що набрало законної сили, з позичальника та поручителя вже стягнуто заборгованість за кредитними договорами. Вказане судове рішення не виконано.

Крім того, у силу ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, за кредитним договором від 24 жовтня 2008 року в установлений законом строк банк пред'являв вимоги і позов як до позичальника, так і до поручителя.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, не врахував, що порука вже реалізована, залишилось невиконане зобов'язання, а тому дійшов помилкового висновку про припинення поруки.

У силу ч. 3 ст. 335 ЦПК України судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки позов пред'явлено про солідарне стягнення кредитної заборгованості і поручитель має право оспорювати розмір кредитної заборгованості.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик