Семенівський районний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №547/462/16-ц

Провадження №2/547/268/16

14 вересня 2016 року смт. Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Халявки В.І.,

при секретарі Козулі Н.П.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Семенівка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до районного суду з позовом, в якому вказував, що 19 серпня 2015 року померла його мати ОСОБА_4, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 та мала на праві власності дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,33 гектара кожна на території Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області. Право матері на земельні ділянки було посвідчено державними актами на право власності на земельну ділянку.

Позивач зазначав, що він прийняв спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, подавши нотаріусу відповідну заяву, але позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, а саме державних актів на право власності на земельну ділянку, які було втрачено ще за життя матері. Саме з цих причин нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач просив постановити рішення про визнання за ним права власності на дві земельні ділянки, що належали його покійній матері.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримала його позовні вимоги та пояснила, що рідна сестра позивача ОСОБА_2, яка залучена судом до участі у справі в якості співвідповідача, не прийняла спадщину після смерті матері, бо не подала заяви нотаріусу у встановлений законом шестимісячний термін. Будь-яких поважних причин для пропущення ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини не було і немає.

Представник відповідача Іванівської сільської ради в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомлено.

Залучена судом в якості співвідповідача ОСОБА_2 позов визнала частково та вважає, що вона із братом має рівні права на спадщину і тому хотіла б, щоб кожному з них дісталося по одній земельній ділянці. ОСОБА_2 пояснила, що вона тривалий час перебуває з братом у неприязних стосунках та фактично з ним не спілкується. Їх мати ОСОБА_4 постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, а вона регулярно приїздила до матері в село, допомагала їй по господарству, доглядала за будинком та городом. Останні три роки перед смертю вона забирала матір до себе у місто Кременчук на зиму. В жовтні 2014 року вона в черговий раз забрала матір до себе і та прожила у неї аж до дня смерті, тобто до 19 серпня 2015 року.

Відповідачка пояснила, що державні акти на право власності на землю насправді не втрачені, а знаходяться у неї. Вважає, що не подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини через свою халатність. До того ж їй у сільській раді пояснили, що заяву про прийняття спадщини треба подавати після шести місяців від дня смерті матері. Заяву нотаріусу про прийняття спадщини вона не подавала, до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не зверталася.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, дослідивши докази, вважає, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав.

Встановлено, що 19 серпня 2015 року померла мати позивача та відповідачки ОСОБА_4, яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 та мала на праві власності на території Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення кожна площею в 2,33 га. Право ОСОБА_4 на земельні ділянки було посвідчено державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 914982 та ЯЖ № 358440, виданими Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області відповідно 12 березня 2006 року та 3 вересня 2008 року (а.с. 51,52).

Позивач ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після смерті матері, подавши 30 вересня 2015 року відповідну заяву нотаріусу та отримавши свідоцтво про право на спадщину, а саме на неотриману пенсію матері.

Факт прийняття позивачем спадщини підтверджується матеріалами спадкової справи, копія якої була надана суду та вивчена в судовому засіданні (а.с.24-39).

Факт смерті ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КЕ № 319039 від 19 лютого 2016 року (а.с.5).

Родинні відносини позивача та його матері підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серія 1-КЕ № 235689 (а.с. 6).

Встановлено із пояснень сторін та довідки виконкому Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що мати позивача та відповідачки ОСОБА_2 була зареєстрована та постійно проживала одиноко ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Встановлено також із пояснень представника позивача та відповідачки ОСОБА_2, що останні три роки перед смертю відповідачка ОСОБА_2 забирала матір зимувати до себе у м. Кременчук. Востаннє відповідачка забрала матір в жовтні 2014 року і та проживала у неї до серпня 2015 року, тобто до дня смерті.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 в передбачений законом 6-ти місячний термін до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернулася, не звернулася також до суду із позовом про продовження строку для прийняття спадщини, стверджує, що пропустила строк через свою халатність та необізнаність у законодавстві про спадщину. Заперечуючи частково проти позову, відповідачка не змогла пояснити, чому вона має право на одну земельну ділянку при тому, що спадщину не прийняла.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що вона з братом перебуває неприязних стосунках тривалий час, не спілкується з ним, що державні акти на земельні ділянки не втрачені, а знаходяться у неї. Відповідачка надала суду два державних акти на земельні ділянки лише для огляду та зажадала їх повернення. Надати позивачеві документи на землю вона не погоджується.

За таких обставин, коли позивач позбавлений можливості надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів суд вважає, що способом захисту права позивача на спадщину є визнання за ним права власності в порядку спадкування на обидві земельні ділянки.

Вирішуючи спір, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до приписів ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до приписів ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 питання про продовження їй строку для прийняття спадщини не ставить, пропущення строку пояснює своєю халатністю, зустрічного позову про визнання за нею права власності на спадщину не подала, тому її заперечення проти позову брата судом не сприймаються як такі, що не ґрунтуються на законі.

Суд критично ставиться до довідки виконкому Іванівської сільської ради від 21 серпня 2015 року №355 про те, що відповідачка ОСОБА_2 дійсно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матірю ОСОБА_4 в одному погосподарському номері і вели спільне господарство (а.с.53).

Вказана довідка спростовується іншою довідкою сільради №54 від 22 лютого 2016 року про те, що мати сторін проживала одиноко (а.с.9). Ця ж обставина спростовується і поясненнями сторін, зокрема відповідачки ОСОБА_2 про те, що вона постійно проживає в м. Кременчуці, а до матері часто приїздила в село та допомагала їй по господарству, а на зиму забирала матір до себе.

За таких обставин у суду немає підстав вважати, що відповідачка ОСОБА_2 постійно проживала із своєю матірю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272,1296 ЦК України,

Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, в порядку спадкування за законом право власності на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Іванівської сільської ради Семенівського району Полтавської області площею 2,33 га кожна, що належали на праві власності померлій 19 серпня 2015 року його матері ОСОБА_4 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 914982 та серія ЯЖ № 358440, виданих Семенівською районною державною адміністрацією Полтавської області відповідно 12 березня 2007 року та 03 вересня 2008 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий В.І. Халявка

Повний текст рішення виготовлено 19 вересня 2016 року.