Провадження № 2/263/2944/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Жовтневий райсуд м. Маріуполя під головуванням судді Ікорської Є.С. при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року з відповідачем, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2007 року між позивачкою та відповідачем припинились шлюбні відносини. Донька проживає спільно з позивачкою. З січня 2016 року позивачка з донькою зареєстровані як переселенці з тимчасово окупованої території у місті Маріуполі. 31 липня 2015 року відповідачем була надана нотаріально засвідчена заява, відповідно до якої він надав згоду на проїзд та пересування з метою відпочинку доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_4, яка дійсна до 30 липня 2018 року. Проте, у звязку з тим, що 21 червня 216 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з «Ляшенко» на «Неліпа» цей дозвіл не може бути прийнятий при перетині кордону. Наразі отримати від відповідача нову нотаріально посвідчену згоду не має можливості. Просила дати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька.

Позивачка надала заяву, у якій позов підтримала, просила суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідач надав заяву, у якій позов визнав, просив суд розглянути справу за його відсутність, зазначивши, що не має можливості на даний час виїхати з м.Донецька для оформлення у нотаріуса дозволу на виїзд дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України).

Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Під час перебування у шлюбних відносинах ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає спільно із своєю матірю.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 31 липня 2015 року, зареєстрованої у реєстрі за №309, ОСОБА_2 надав згоду на проїзд та пересування до будь-якого населеного пункту України та перетин лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та виїзд (вїзд) і перебування на непідконтрольній території, Автономної Республіки Крим, Єгипту, Туреччини, ОЄА, та країн Шенгенської угоди, до Російської Федерації з метою відпочинку.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-НО №446884 від 21 червня 2016 року ОСОБА_4 змінила прізвище на «Неліпа», а тому наданий раніше дозвіл не може бути прийнятий при перетині кордону.

Судом встановлено, що матір дитини бажає періодично виїжджати відпочивати з донькою за кордоном, що вимагає надання батьком дитини - відповідачем по справі - дозволу на виїзд дитини за кордон.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.

Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

У відповідності з п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі предявлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивачки отримати дозвіл на вивезення дитини за межі території України узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам дитини.

Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини сторін судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 59-60, 197, 212-215 ЦПК України, ст.7, 141, 150, 155 СК України, Конвенцією про права дитини, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33, 64 ч.1 Конституції України, ст.313 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу та супроводу батька - задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_3, народженій 11.08.2006 року у м. Донецьку, на тимчасовий виїзд (вїзд) за межі України до тимчасово окупованої території Донецької та Луганської областей,вїзд (виїзд) і перебування на неконтрольованій території Автономної Республіки Крим, Єгипту, Туреччини, ОАЄ, та країн Шенгенської Угоди, до Російської федерації без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, в супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до досягнення дитиною 18 років.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Є.С. Ікорська