АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5862/14-ц 22-ц/774/549/К/16
Справа №212/5862/14-ц Головуючий в 1 інстанції - Чайкін І.Б.
Провадження №22-ц/774/549/К/16 Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року., компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з 01.01.1998 року по день винесення рішення., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2008 року по день винесення рішення та моральної шкоди у сумі 5000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він працював на підприємстві відповідача за професією машиніста екскаватора в період з 26.08.1993 року по 19.11.2008 року. За час роботи з 26.08.1993 року по 19.11.2008 року наказами відповідача неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади всім працівникам підприємства

20.02.2012 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про проведення перевірки правильності нарахування та виплати середньої заробітної плати за період його роботи, включаючи час основних та додаткових щорічних відпусток. За результатами проведеної перевірки позивачу було донараховано 1266,62 грн., з урахуванням утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, та фактично виплачено 1076,63 грн., які позивач отримав 06.04.2012 року у касі підприємства.

03.04.2014 року ОСОБА_2 повторно звернувся до відповідача із заявою та просив у повному обсязі здійснити виплату донарахованої заробітної плати за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року, середнього заробітку за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати з дня звільнення - з 20.11.2008 року по день подання цієї заяви, які так і не були виплачені позивачу.

У зв`язку з чим, після неодноразового уточнення позовних вимог, в останній редакції позивач просив суд стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги за період з 01.07.2000 року по 01.04.2012 року у розмірі 1377,19 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2008 року по 31.07.2015 року у розмірі 169 506,00 грн. без утримання податків та обов`язкових платежів; 5000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати; в якості відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5 359,20 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року у розмірі 342,49 грн. та стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток за період з 01.01.1995 року по 19.11.2008 року у розмірі 579,89 грн. за заявою позивача ОСОБА_2 - залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної палати у зв'язку з порушенням строків їх виплати, та залишив поза увагою той факт, що у 2012 році відповідач провів нарахування та 06.04.2012 року виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі у розмірі 71% з урахуванням своїх фінансових можливостей, отже був зобов'язаний виплатити і компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Судом першої інстанції не взято до уваги рішення Конституційного суду України щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України від 15.10.2013 року № 9-рп/2013, з якого випливає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди позивачем пропущений.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, відповідно до норм яких, відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

На думку апелянта, діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, який переносить моральні страждання та переживання, втратив сон та спокій.

Також, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 79 ЦПК України, не стягнуто витрати на правову допомогу в сумі 5359,20 грн.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» в період з 26.08.1993 року по 19.11.2008 року та протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходився у відпустці.

Відповідачем в період роботи ОСОБА_2 підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів №543 від 29.07.1994р. на коефіцієнт 2; №786 від 31.10.1994р. на коефіцієнт 2; №84 від 31.01.1996р. на коефіцієнт 2,5; №462 від 28.06.1996р. на коефіцієнт 2,5; №522 від 29.07.1997р. на коефіцієнт 1,15; №312 від 25.04.2000р. на коефіцієнт 1,3; №1252 від 19.12.2001р. на коефіцієнт 1,61; №717 від 20.08.2003р. на коефіцієнт 1,7; №391 від 21.04.2004р. на коефіцієнт 1,1360; №952 від 15.09.2004р. на коефіцієнт 1,0584; №83 від 24.01.2005р. на коефіцієнт 1,25; №331 від 21.03.2005р. на коефіцієнт 1,2014; №92 від 31.01.2006р. на коефіцієнт 1,06481; №367 від 05.04.2006р. на коефіцієнт 1,0269; № 1117 від 02.10.2006р. на коефіцієнт 1,0181; №23 від 05.01.2007р. на коефіцієнт 1,1; № 624 від 08.05.2007р. на коефіцієнт 1,0686; № 1432 від 10.10.2007р. на коефіцієнт 1,0125; №103 від 22.01.2008р.на коефіцієнт 1,1144; № 614 від 18.04.2008р. на коефіцієнт 1,0221, №1269 від 30.07.2008 р. на коефіцієнт 1,15; №1705 від 13.10.2008 р. на коефіцієнт 1,05.

У 2012 році ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» здійснено перевірку нарахувань заробітної плати позивачеві, відповідно до вимог пункту 10 Порядку та Спільної постанови №3 від 06.02.2012 року та з'ясовано, що позивачу у спірному періоді неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати ОСОБА_2 за весь період роботи на ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» заробітної плати за час відпусток.

Враховуючи викладене, ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» здійснило нарахування позивачу недоплаченої заробітної плати за період відпусток (компенсацію за невикористані відпустки) у загальному розмірі 1419,12 грн. а саме: за грудень 1995 року - лютий 1996 року - 2,90 грн., квітень-червень 1998 року - 6,65 грн., липень-вересень 2000 року - 87,97 грн., листопад-грудень 2002 року - 28,93 грн., червень-серпень 2003 року - 298,67 грн., грудень 2004 року - січень 2005 року - 32,21 грн., липень-серпень 2005 року - 95,42 грн., жовтень-листопад 2006 року - 162,22 грн., квітень-липень 2007 року - 219,77 грн., лютий-березень 2008 року - 162,82 грн., листопада 2008 року - 321,57 грн. (том 2, а.с.88).

З урахуванням утримання податків і зборів, ОСОБА_2 у відповідності до його заяви (том 1, а.с.169), 06 квітня 2012 року виплачено 1076,63 грн. заборгованості по заробітній платі за період відпусток (том 1, а.с.168).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що при звільненні із підприємства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати за час відпусток у зв'язку із порушенням строку її виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач зазначив, що винними діями відповідача у зв'язку із порушенням законодавства про оплату праці, йому спричинено моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строку її виплати, суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду з даними вимогами, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, є підставою для відмови у позові, та вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

Таким чином, при розрахунку суми компенсації застосовується «чиста» заробітна плата, тобто нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також внесків до соціальних фондів, а відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» податок з доходів фізичних осіб, а також внески до соціальних фондів для шахтарів становлять: 10% - ПДФО, 2% - внесок до Пенсійного Фонду України, 0,5% - внесок у Фонд соціального страхування (тимчасова непрацездатність).

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки, ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» виплатили позивачеві заробітну плату за період відпусток з грудня 1995 року по листопад 2008 року лише у 2012 року, колегія суддів вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та приходить до висновку, що така компенсації повинна розраховуватися за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості - 06 квітня 2012 року.

На думку колегії суддів, у зв'язку порушенням відповідачем законодавства про оплату праці, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 «По затвердження Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати» позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати незалежно від її нарахування роботодавцем.

При цьому, висновок суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням їх виплати», оскільки законодавством передбачена компенсація лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати, є безпідставним, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, у зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Колегія суддів не проводить нарахування компенсації за невиплачені відпустки за періоди: з грудня 1995 року по червень 1998 року та за червень-липень 2001 року, оскільки позивачем такі вимоги не заявляються (том 2, а.с.210-217а), а згідно з приписами ст. 11 ЦПК України позивач розпоряджається своїми позовними вимогами на власний розсуд і суд розглядає цивільні справи в межах цих вимог.

Наведений представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати колегією суддів до уваги не береться, адже він містить заробітну плату, яка на думку представника позивача, має бути нарахована ОСОБА_2, а не реально нараховану заробітну плату за період відпусток, тоді як компенсація передбачена лише у випадку невиплати саме нарахованої заробітної плати, а не при спорі щодо визначення середнього заробітку за час відпустки. Крім того, заробітна плата зазначена представником позивача без відрахування податків та інших обов'язкових платежів.

Визначаючи розмір компенсації ОСОБА_2 втрати частини доходів у зв'язку з порушення встановлених строків виплати заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного розрахунку.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листом Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 р. № 62-97р. визначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця

В липні-вересні 2000 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 87,97 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 76,97 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 208,08% (з серпня 2000 року по березень 2012 року включно: 1,000 х 1,026 х 1,014 1,004 х 1,016 х 1,015 х 1,006 х 1,006 х 1,015 х 1,004 х 1,006 х 0,983 х 0,998 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,016 х 1,01 х 0,986 х 0,993 х 1,014 х 0,997 х 0,982 х 0,985 х 0,998 х 1,002 х 1,007 х 1,007 х 1,014 х 1,015 х 1,011 х 1,011 х 1,007 х 1,000 х 1,001 х 0,999 х 0,983 х 1,006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 1,014 х 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1.000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 160,16 грн. ((160,16 грн. х 208,08%) : 100).

В листопаді - грудні 2002 року ОСОБА_2 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 28,93 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 25,31 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 179,11% (з грудня 2002 року по березень 2012 року включно: 1,002 х 1,007 х 1,007 х 1,014 х 1,015 х 1,011 х 1,011 х 1,007 х 1,000 х 1,001 х 0,999 х 0,983 х 1,006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 1,014 х 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1.000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 45,34 грн. ((25,31 грн. х 179,11%) : 100).

В червні - серпні 2003 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 298,67 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 261,34 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 163,32% (з липня 2003 року по березень 2012 року включно: 0,999 х 0,983 х 1,006 х 1,013 х 1,019 х 1,015 х 1,014 х 1,004 х 1,004 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1.000 х 0.999 х 1,033 х 1,022 х 1.016 х 1,024 х 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 426,81 грн. ((261,34 грн. х 163,22%) : 100).

В грудні 2004 року - січні 2005 року ОСОБА_2 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 32,21 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 28,18 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 126,54% (з січня 2005 року по березень 2012 року включно: 1,017 х 1,010 х 1,016 х 1,007 х 1,006 х 1,006 х 1,003 х 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 35,66 грн. ((28,18 грн. х 126,54%) : 100).

У липні-серпні 2005 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 95,42 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 83,49 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 112,45% (з серпня 2005 року по березень 2012 року включно: 1,000 х 1.004 х 1,009 х 1,012 х 1,009 х 1,012 х 1,018 х 0,997 х 0,996 х 1,005 х 1,001 х 1,009 х 1,000 х 1,020 х 1,026 х 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 93,89 грн. ((83,49 грн. х 112,45%) : 100).

В жовтні-листопаді 2006 року ОСОБА_2 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 162,22 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 141,94 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 89,03% (з листопаді 2006 року по березень 2012 року включно: 1,018 х 1,009 х 1,005 х 1,006 х 1,002 х 1,000 х 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 126,37 грн. ((141,94 грн. х 89,03%) : 100).

В квітні-липні 2007 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 219,77 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 192,30 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 81,65% (з травня 2007 року по березень 2012 року включно: 1.006 х 1,022 х 1,014 х 1,006 х 1,022 х 1,029 х 1,022 х 1,021 х 1,029 х 1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 157,00 грн. ((192,30 грн. х 81,65%) : 100).

В лютому-березні 2008 року ОСОБА_2 була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 162,82 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 142,47 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 49,37% (з березня 2008 року по березень 2012 року включно: 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,008 х 0,995 х 0,999 х 1,011 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 70,33 грн. ((142,47 грн. х 49,37%) : 100).

В листопаді 2008 року позивачу була надана відпустка і сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати складала - 321,57 грн. (з урахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та внесків до соціальних фондів - 281,37 грн.), приріст індексу споживчих цін становив 31,76% (з грудня 2008 року по березень 2012 року включно: 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,009 х 1,005 х 1,011 х 0,999 х 0,998 х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 0,997 х 0.994 х 0,996 х 0,998 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0,996 х 1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 100%-100%), сума компенсації складає - 89,37 грн. ((281,37 грн. х 31,76%) : 100).

Всього компенсація втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати складає 1204,96 грн., тому колегія суддів вважає, що саме в межах цієї суми слід задовольнити відповідні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

Також, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в квітні 2012 року позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення 0,71 відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012 року, з урахуванням утримань з цієї суми податку з доходу фізичних осіб, в сумі 1076,63 грн. за період з грудня 1995 року по листопад 2008 року, тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток.

Так, статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України , тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У своєму рішенні від 22 лютого 2012 року в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не проведено виплату всіх належних позивачеві сум, зокрема, не нарахована та не виплачена компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 1204,96 грн., нарахування якої є обов'язком роботодавця та яка має бути виплачена у тому ж місяці у якому було здійснено виплату заборгованості по заробітній платі (ст. 1, 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати»), тобто перебіг тримісячного строку встановленого ст. 233 КЗпП України, взагалі не розпочався.

Вказаних обставин справи суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду вимогами про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, що за наявності заяви відповідача про застосування строку позовної давності, є підставою для відмови у позові. Таким чином, доводи апеляційної скарги представника позивача скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди позивачем пропущений, знаходять своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явленим звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховний Суд України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, що в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як убачається з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача із займаної посади 19 листопада 2008 року відповідач ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не провів виплату всіх належних сум, а саме невиплаченою залишилась недоплачена заробітна плата за період відпусток з 1995 року по 2008 рік включно в сумі 1419,12 грн., яка була з урахуванням утримань суми податку з доходів фізичних осіб виплачена відповідачем позивачу за його заявою 06 квітня 2012 року.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. У пункті 8 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 складає 158017,26 грн., згідно наступного розрахунку 94,17 грн. (середньоденна заробітна плата) (том 3, а.с.53) х 1678 робочих днів у періоді з 20.11.2008 року по 30.07.2015 року (період затримки розрахунку заявлений позивачем) = 158017,26 грн.

Разом з тим, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12 січня 2012 року, справа № 6-54цс11, і в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, вона має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що позивачу було виплачено суму 1076,63 грн., істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із сумою виплачених коштів, інші конкретних обставин у справі, зокрема, що заборгованість підприємства утворилась за весь час роботи позивача, відсутність умислу підприємства у невиплаті спірно суми позивачу та подальші дії відповідача, спрямовані на виплату сум недоплати в добровільному порядку, наявність спору між сторонами щодо розміру сум належних до виплати при звільненні, що підтверджується первинною редакцією позовної заяви ОСОБА_2, в якій він ставив питання про стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за час відпусток (том 1, а.с.2-4) та частковим задоволенням позову в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, колегія суддів, застосовуючи принцип співмірності, приходить до висновку про стягнення з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000 грн.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 25.04.2012 року, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд має визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та взяти до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з неможливість отримати під підприємства усіх належних йому виплат та неможливість вільно розпоряджатись своїм заробітком, встановлений в судовому засіданні. Так, порушення відповідачем трудового законодавства щодо своєчасної виплати заробітку ОСОБА_2, безумовно порушили звичний для позивача спосіб життя, можливість розпоряджатися заробленими грошима, викликали необхідність вживати заходів для відновлення свого порушеного права. Тому доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що діями відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, який переносить моральні страждання та переживання, втратив сон та спокій, знаходяться своє підтвердження та заслуговують на увагу.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, і з врахуванням глибини душевних страждань позивача та характеру і тривалості винних дій відповідача, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 - 100 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на правову допомогу (том 1, а.с.133, том 2, а.с.120, том 3 а.с.46), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 128,13 грн.

Крім того, оскільки позивач ОСОБА_7 звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій у розмірі 511,56 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена частково, а рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2:

- компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з 01.07.2000 року по 01.04.2012 року у розмірі 1204,96 грн.

- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2000 грн. - у відшкодуванняморальної шкоди 100 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 128,13 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка" на користь держави судовий збір в сумі 511,56 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів