Справа №583/3001/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/339/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Дельта Банк » ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Дель/та/ ОСОБА_5 » ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи : фізична особапідприємець ОСОБА_7, Національний банк України про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство « Дельта Банк » ( далі ПАТ ) звернулось до Охтирського міськрайонного суду Сумської області з даним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за договором в сумі 800 193 грн. 39 коп. Мотивувало позов тим, що 31 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк » та фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_7 ( далі ФОП ) укладено кредитний договір №11СМБ/2008-АПЗ, згідно умов якого останньому було надано кредитні кошти у формі мультивалютної кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 500 000 грн. з кінцевим терміном повернення 30 липня 2018 року.

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором, 31 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк » та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір поруки, за яким поручитель зобовязався відповідати перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник.

На підставі договору про передачу активів та кредитних зобовязань від 30 червня 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк » відступило ПАТ право вимоги в тому числі і за кредитним договором №11СМБ/2008-АПЗ від 31 липня 2008 року.

Оскільки ФОП не виконує належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, утворилась заборгованість яку ПАТ просив стягнути з відповідача - поручителя.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ПАТ, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 19 листопада 2010 року, а тому ПАТ набув права вимоги дострокового повернення заборгованості за договором. Зазначає, що видача кредитних коштів підтверджується розпорядженнями бухгалтерії від 31 липня 2008 року, 07 серпня 2008 року, 14 серпня 2008 року, 22 серпня 2008 року, 28 серпня 2008 року, 03 вересня 2008 року, 03 вересня 2008 року та від 14 вересня 2008 року на загальну суму 930 000 грн., що були перераховані на поточний рахунок ФОП №042. Вказує також, що в результаті перевірки правоохоронними органами по факту шахрайства, жодних порушень з боку працівників банку виявлено не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача та представника ФОП проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи №5021/1176/2011 господарського суду Сумської області, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого суду відповідає не у повному обсязі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ не довів факт неналежного виконання чи невиконання ФОП обовязків за кредитним договором та виникнення права вимоги дострокового повернення кредитних коштів.

З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 31 липня 2008 р. між ТОВ « Український промисловий банк » та ФОП був укладений кредитний договір №11СМБ/2008-АПЗ на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії ( т. 1, а.с. 23-33 ).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору, банк відкрив позичальнику відновлювальну відкличну мультивалютну кредитну лінію та в її межах зобовязався надати кредитні кошти еквівалентні 500000 грн. 00 коп., зі строком дії кредитної лінії з 31 липня 2008 року по 30 липня 2018 року включно, зі сплатою 11,5 % річних у гривнях з метою поповнення обігових коштів та придбання основних засобів.

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 31 липня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк » та ОСОБА_6 укладено договір поруки №11СМБ/Zпор-08, за яким поручитель зобовязався відповідати перед банком в тому ж об'ємі, що і позичальник ( т. 1, а.с. 34 ).

Відповідно до рішення Національного банку України 30 червня 2010 року між ТОВ « Український промисловий банк », ПАТ та Національним банком України 30 червня 2010 року був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ « Укрпромбанку » на користь ПАТ, договір посвідчений у нотаріальному порядку та зареєстрований у реєстрі за № 2258 ( т. 1, а.с. 37 41 ).

Підпунктами 4.1, 4.2 договору встановлено, що в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ОСОБА_8 передає (відступає) ОСОБА_9 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобовязань перед Національним банком, внаслідок якого ОСОБА_5 замінює ОСОБА_8 як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України відступлення ОСОБА_8 прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до ОСОБА_9 не вимагає отримання згоди боржників. Внаслідок передачі ОСОБА_8 ОСОБА_9 прав вимоги до боржників, ОСОБА_9 переходить (відступається) право вимагати (замість ОСОБА_8) від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Таким чином, на підставі вказаного договору, ПАТ набуло статус нового кредитора, в тому числі і за кредитним договором від 31 липня 2008 року № 11 СМБ/2008-АПЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частинами 1-2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач свої вимоги обґрунтовує невиконанням тим, що ФОП не виконує належним чином взятих на себе зобовязань за кредитним договором, в звязку з чим станом на 18 серпня 2015 року утворилась заборгованості в сумі 800 193 грн. 39 коп. ( т. 1, а.с. 5-6 ), з них:

156 800 грн. 00 коп. - за строковим кредитом;

127 200 грн. 00 коп. за простроченими відсотками;

33 700 грн. 44 коп. пеня за несвоєчасну сплату кредиту;

1 729 грн. 15 коп. три процента річних від суми простроченого кредиту;

3 080 грн. 24 коп. за строковим відсотками;

179 586 грн. 12 коп. за простроченими відсотками;

49 093 грн. 42 коп. пеня за несвоєчасну сплату процентів;

2 522 грн. 05 коп. три проценти річних від суми прострочених відсотків;

2 124 грн. 32 коп. за строковими комісіями;

191 026 грн. 28 коп. за простроченими комісіями;

53 331 грн. 37 коп. пеня за несвоєчасне повернення комісії.

Як встановлено колегією суддів та як вбачається з матеріалів справи №5021/1176/2011 господарського суду Сумської області, 23.05.2011 року ПАТ зверталося до господарського суду Сумської області з позовом до ФОП про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11СМБ/2008-АПЗ від 31 липня 2008 року, яка, після збільшення позовних вимог, станом 09 січня 2013 року становила 462431 грн. 97 коп. ( т. 1, а.с. 183 188 ).

Зі змісту позовної заяви ПАТ, розрахунку заборгованості за договором кредиту, а також письмових пояснення представників ПАТ вбачається, що відповідно до пунктів 5.2.6 та 9.2 кредитного договору, а також положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту. Отже, у 2011 році позивач зажадав повернення позичальником - ФОП коштів у повному обсязі, тобто змінив строк виконання основного зобов»язання.

Пунктом 16 укладеного між сторонами договору поруки ( т. 1, а.с. 34 ) передбачено, що цей договір діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( статті 251, 252 ЦК України ).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наслідками розгляду справ №6-32цс14 ( постанова від 10.09.2014 року ), №6-125цс14 ( постанова від 17.09.2014 року ), №6-106цс14 ( постанова від 24.09.2014 року ) та №6-75цс14 ( постанова від 26.11.2014 року ) Верховний Суд України сформулював наступну правовому позицію.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за основним договором строк предявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовязання або у звязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За умови предявлення банком боржнику вимог про дострокове виконання зобовязання з повернення кредиту, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобовязання й порука припиняється, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобовязання.

Пред»явленням вимоги до поручителя є пред»явлення до нього позову.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором до позичальника були заявлені банком 23.05.2011 року, а до поручителя лише 04.09.2015 року.

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право й кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

З урахуванням зазначених вище правових норм та фактичних обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк предявлення ПАТ вимог до поручителя ОСОБА_6 про повернення боргових сум повинен обчислюватись з 23.05.2011 року, а оскільки такі вимоги були заявлені до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання зобовязань, в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припинилась.

Враховуючи те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_6 про повернення боргових сум саме з наведених мотивів, висновки суду щодо недоведеності факту неналежного виконання ФОП ОСОБА_7 обов»язків за кредитним договором як підстави для відмови у задоволення позову є помилковими.

З урахуванням викладеного, у відповідності до п. 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність зміни рішення місцевого суду шляхом виключення вказаних мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Дельта Банк » в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Дельта Банк » ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року в даній справі змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо недоведеності факту неналежного виконання фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_7 обов»язків за кредитним договором №11СМБ/2008-АПЗ від 31 липня 2008 року як підстави для відмови у задоволення позову.

В іншій частині рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді