Провадження № 2/522/820/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 27 серпня 2031 р.; стягнути з ОСОБА_3 на її, ОСОБА_2, користь аліменти для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на її, ОСОБА_2, особисте утримання у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 27 серпня 2016 р.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на її, ОСОБА_2, особисте утримання за минулий час у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка, ОСОБА_2, зазначила, що вони з відповідачем, ОСОБА_3, перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2011 р. по 2014 р. У зареєстрованому шлюбі позивачка з відповідачем не перебувала. ОСОБА_2 стверджує, що вони з відповідачем були повязані спільним побутом, проживали разом та, що від проживання однією сімєю з ОСОБА_3 27 серпня 2013 р. у неї народилась донька ОСОБА_4, батьком якої було записано відповідача.

На підтвердження своїх слів позивачка надала копію свідоцтва про народження ОСОБА_4, копію заяви про надання дозволу на виїзд ОСОБА_4 разом з позивачкою за кордон посвідченої приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 772 від 02.07.2015 р.

ОСОБА_2 стверджує, що Відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, будь-якої допомоги не надає, особистого спілкування з дитиною уникає.

До початку розгляду справи по суті відповідач подав до суду Заперечення проти позовної заяви про стягнення аліментів.

У своїх Запереченнях проти позовної заяви ОСОБА_3 стверджує, що він ніколи не перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2.

Свою заяву відповідач обґрунтовує тим, що, за його словами, до грудня 2012 р. позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Відповідач зазначив, що у звязку з професією моряка з грудня 2012 р. по 2014 р. він періодично зустрічався з позивачкою. Однак його зустрічі з ОСОБА_2 мали періодичний характер. Відповідач відзначив, що вони не проживали разом, не могли вести та не вели спільного побуту у звязку з тим, що він, ОСОБА_3, більшу частину часу перебував за кордом працюючи за контрактом з іноземними державами.

Відповідач визнає себе батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Від обовязку по утриманню своєї дитини ОСОБА_3 не відмовляється та стверджує, що протягом усього часу з моменту, коли він дізнався про вагітність позивачки він надавав та надає матеріальну допомогу дитині та ОСОБА_2. На підтвердження свого твердження відповідач надав судові Копію виписки по карті/рахунку: 2620 4604 2292 02 та додаткових рахунках договору за період з 01.09.2014 р. до 16.10.2015 р. від 16.10.2015 р. № 151016/094, з яких вбачається, що під час його перебування за кордоном з його карткового рахунку щомісяця здійснювались відрахування.

Відповідач вказує, що на сьогоднішній день дитина проживає разом з ОСОБА_2 у Російській Федерації, м. Москва.

Відповідач відзначає, що заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги щодо стягнення з нього на утримання Позивачки, а також на утримання ОСОБА_4 суми аліментних платежів у розмірі 150 % від всіх видів його доходів є надмірними. Тому просить суд відмовити ОСОБА_2 у призначенні аліментів на її особисте утримання та переглянути розмір аліментних платежів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 При цьому відповідач вказує, що на сьогоднішній день він не може працювати за професією у звязку з отриманою під час минулого плавання травми. На підтвердження своїх слів Відповідач надав судові Копію Протоколу МРТ дослідження від 01.04.2015 р. та Копію довідки з Крюінгового агентства ТОВ «HEADWAY, Ltd» Вих. № 2/10-15 від 16.10.2015 р.

Позивачка у судове засідання не зявилась. Представник Позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності. До початку розгляду справи по суті Представник Позивачки ОСОБА_1 подала судові непередбачений цивільним процесуальним законодавством документ, іменований «Обґрунтування позовних вимог».

Представник Відповідача ОСОБА_7 заперечень проти приєднання судом до матеріалів справи Обґрунтування позовних вимог, не заявила, залишивши розгляд питання про допустимість та прийнятність такого документа на розсуд суду.

Розглянувши приєднані до вищевказаного документа докази суд прийняв рішення про приєднання документа, іменованого «Обґрунтування позовних вимог», а також додатків до нього до матеріалів справи та про прийнятність та допустимості розгляду їх у якості доказів по справі № 522/19764/15-ц.

У документі, іменованому «Обґрунтування позовних вимог», Позивачка стверджує, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який було розірвано 06 червня 2012 р. На підтвердження своїх слів ОСОБА_2 подано копію Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія І-ЖД № 110667. При цьому Позивачка вказує новий період часу, протягом якого за її словами вони з Позивачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, а саме: з 25 листопада 2012 р. грудня 2014 р.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачка додатково подає: копію Кредитного договору № 01231R44 від 31 липня 2013 р., у якому вона вказана у якості особи, яка проживає однією сімєю з Відповідачем; копії сумісних фотокарток, а також копію Свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_8 І-ЖД № 110667 від 06 червня 2012 р.

Позивачка вказує, що відповідно до умов трудової Угоди від 17 лютого 2014 р., укладеної між Відповідачем та іноземною компанією «Снеувбеслаан» у м. Вілрейк, Бельгія, щомісячна заробітна плата ОСОБА_3 складала 8 000 (вісім тисяч) доларів США (копію трудового договору судові надано). Цей матеріальний доказ ОСОБА_2 вважає таким, що доводить відсутність у Відповідача травми, про яку він заявляє у Запереченнях проти позовної заяви.

Представник Відповідача у судовому засіданні підтвердила заявлені ОСОБА_3 Заперечення проти позовної заяви та дала усні Пояснення на додаткові відомості надані Позивачем у документі, іменованому «Обґрунтування позовних вимог».

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення Представника Відповідача суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлені такі фактичні обставини справи на підставі представлених письмових доказів:

До 06 червня 2012 р. Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (копія Свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_6 ОСОБА_8 І-ЖД № 110667 від 06 червня 2012 р.).

Відповідно до свідоцтва про народження від 10 вересня 2013 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народилась дитина - ОСОБА_4.

В результаті аналізу пояснень Представника Відповідача а також письмових доказів по справі суд вважає недоведеним факт існування фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3. При вирішенні вказаного питання суд виходив з наступного:

У зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перебували, спільно не проживають.

Судом не встановлено період існування фактичних шлюбних відносин.

Позивачка не може точно визначитись з періодом перебування у фактичних шлюбних відносинах з Відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що часом проживання з Відповідачем однією сімєю ОСОБА_2 вказує чи-то період з 2011 р. до 2014 р., чи-то період з 25 листопада 2012 р. до грудня 2014 р.

У той же час Відповідач заперечує проти заяви позивачки про існування фактичних шлюбних відносин між ними.

Згідно із розясненнями Пленуму ВСУ у цивільній справі № 6-97цс11 від 20.02.2012 р. «За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбі».

У звязку з професійною діяльністю Відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно не проживали.

Факт ведення сторонами по справі спільного господарства, наявності між ними спільних прав та обовязків та їхньої повязаності спільним побутом ОСОБА_2 не доведено: надані Позивачкою фотокартки не доводять заяви про те, що ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 саме у квартирі Відповідача, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Сонячка 1 б, кв. 35. Так, на фотокартках не зафіксовано ані номер будинку, ані номер квартири, у якій їх зроблено.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України «Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях».

Згідно із ч. 2 ст. 21 СК України «Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя».

Тому копія Кредитного договору № 01231R44 від 31 липня 2013 р., у якому Позивачка позначається у якості особи, яка проживає однією сімєю з Відповідачем, не можна вважати достатнім доказом наявності фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Судом не встановлено та Позивачкою не доведено факт ведення спільного бюджету та придбання майна на користь та в інтересах сімї.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач працював за контрактами з іноземними компаніями протягом усього часу знайомства з Позивачкою.

Довідки про те, що протягом перебування у відпустці по догляду за дитиною Позивачка працювала у Південноукраїнському Педагогічному університеті ім. Ушинського та Житлово-будівельному кооперативі «Приморський-4» не доводять факту отримання нею заробітної платні. Не доводять вони також тієї обставини, що такі кошти могли використовуватись ОСОБА_2 на користь сімї, або на погашення кредитної заборгованості по Кредитному договору № 01231R44 від 31 липня 2013 р., чи входити до складу спільного бюджету сімї.

Факт народження дитини у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в аналізованому випадку не можна вважати доказом існування фактичних шлюбних відносин між сторонами по справі.

Адже сам факт народження дитини не є правостворюючим (або таким, що породжує юридичний обовязок створити сімю), не являється факт народження дитини і підтвердженням існування фактичних шлюбних відносин між її батьками.

Судом також встановлено, що станом на сьогодні Відповідач за станом здоровя не може влаштуватись на роботу до іноземних компаній. Це підтверджено копією Протоколу МРТ дослідження від 01.04.2015 р. та копіє довідки з Крюінгового агентства ТОВ «HEADWAY, Ltd» Вих. № 2/10-15 від 16.10.2015 р.

Копія трудової Угоди від 17 лютого 2014 р., укладеної між Відповідачем та іноземною компанією «Снеувбеслаан» у м. Вілрейк, Бельгія, не може слугувати доказом відсутності у Відповідача травми, про яку він заявляє у Запереченнях проти позовної заяви, оскільки час укладення вказаної Угоди передує часу здійснення МРТ дослідження від 01.04.2015 р., а також часу отримання ОСОБА_3 довідки з Крюінгового агентства ТОВ «HEADWAY, Ltd» Вих. № 2/10-15 від 16.10.2015 р.

Вирішуючи питання щодо можливості стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р. суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» «Відповідно до ст. 180 СК ( 2947-14 ) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

При вирішенні спору про стягнення аліментів на неповнолітню дитину судам необхідно враховувати, що укладення нею шлюбу не припиняє передбаченого законом обов'язку утримувати її до досягнення повноліття».

Таким чином, при вирішенні питання про обовязок батька щодо утримання своєї дитини, факт проживання однією сімєю з матірю дитини встановленню не підлягає.

Тому ОСОБА_3 як батько малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 зобовязаний її утримувати до досягнення нею повноліття, тобто до 27 серпня 2031 р.

У ч. 1 статті 182 СК України зазначається, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатною людиною, за станом здоров'я він загалом спроможний платити аліменти на утримання дитини. Неможливість працювати за контрактами з іноземними державами не звільняє ОСОБА_3 від сплати аліментів на дитину з доходів, отриманих за будь-яким іншим місцем роботи.

Судом не встановлено та з боку Відповідача не надано доказів того, що Відповідач має на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, сплачує стягнення по виконавчим документам, а також не додано доказів того, що у нього є інші обов'язкові додаткові витрати.

Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ч. 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

При визнанні розміру аліментів суд, враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини.

Судом не встановлено та Позивачкою не надано відомостей про те, що у дитини є вади розвитку чи розлади здоровя, не надано також доказів того, що дитина знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.181 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З урахуванням положень ст.181 СК України, суд визначає аліменти у чітко визначеній частині заробітку (доходу) батька, який не залежить від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку чи відсотків від нього, тим більше такий розмір аліментів не може вирівнюватися в залежності від зміни розміру прожиткового мінімуму кожного року, оскільки це суперечить ст.184 СК України та принципам такого способу визнання розміру аліментів.

Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивачки, аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, 27.08.2013 р. н., з 21 вересня 2015 року по 27.08.2031 р., щомісячно в розмірі 1 300, 00 грн. (одна тисяча триста гривень нуль копійок).

Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 27.08. р.н. у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за минулий час, тобто за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р., суд виходив з наступного:

Згідно із ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Судом встановлено, що з 01 вересня 2014 р. до 16 жовтня 2015 р. (тобто вже після подачі позову до суду) Позивачка мала доступ до карткового рахунку Відповідача та у разі потреби здійснювала з нього відрахування (Копія виписки по карті/рахунку: 2620 4604 2292 02 та додаткових рахунках договору за період з 01.09.2014 р. до 16.10.2015 р. від 16.10.2015 р. № 151016/094).

Доказів того, що Позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, ОСОБА_9 судові не надано.

Суд вважає за необхідне відмовити Позивачці у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за минулий час.

Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для її особистого утримання у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 27 серпня 2016 р., суд виходив з наступного:

Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України «Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу

Згідно зі ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

У сенсі статті 84 СК України для задоволення вимоги про стягнення аліментів подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Право на утримання у матері дитини існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на матір дитини до досягнення дитиною трирічного віку і на дитину.

Тому положення статті 84 СК України визначають безумовне право матері дитини на отримання аліментів від батька дитини на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Особливістю стягнення аліментів на матір дитини, яка не досягла трирічного віку є наявність лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти як на утримання дочки так і на утримання її матері, яка проживає зі спільною дитиною.

Відповідно до ст. 80 СК України, яка застосовна до аналізованих правовідносин за аналогією закону, «1. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

2. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

3. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану».

З урахуванням всіх обставин по справі, виходячи з вимог закону, який підлягає застосуванню, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивачки ОСОБА_2, у розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 27.08.2016 р.

На підставі ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому аліменти у такому розмірі необхідно стягувати з відповідача починаючи з 21 вересня 2015 року, та до досягнення дитиною ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до 27.08.2016 р.

Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для її особистого утримання у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за минулий час, тобто за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р., суд виходив з наступного:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 79 СК України «1. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

2. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік».

Судом встановлено, що з 01 вересня 2014 р. до 16 жовтня 2015 р. (тобто вже після подачі позову до суду) Позивачка мала доступ до карткового рахунку Відповідача та у разі потреби здійснювала з нього відрахування (Копія виписки по карті/рахунку: 2620 4604 2292 02 та додаткових рахунках договору за період з 01.09.2014 р. до 16.10.2015 р. від 16.10.2015 р. № 151016/094).

Доказів того, що Позивачка вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, ОСОБА_9 судові не надано.

Тому суд вважає за необхідне відмовити Позивачці у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на користь ОСОБА_2 для її особистого утримання у розмірі ? частки від всіх видів доходів щомісячно за минулий час, тобто за період з 10 листопада 2014 р. до 10 вересня 2015 р.

Відповідно до положень статті 214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Тож, на підставі ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1948,8 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 84, 88, 91, 209, 212, 214-215, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, ч. 8 ст. 7, ст. 75, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 76, ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України, ЗУ « Про охорону дитинства», ст.224-228 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі 1 300, 00 грн. (одна тисяча триста гривень та нуль копійок) щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 21 вересня 2015 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 повноліття, а саме до 27.08.2031 р.

Стягнути з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання позивачки ОСОБА_2, у розмірі 500 (пятсот) грн. щомісяця починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 21 вересня 2015 року, та до досягнення дитиною дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до 27.08.2016 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

30.03.2016