Справа № 348/2063/15-ц
Провадження № 22-ц/779/345/2016
Головуючий у 1 інстанції Мужик І.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Василишин Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. При вирішенні спору суд не врахував вимог закону щодо можливості скорочення чисельності чи штату працівників тільки у разі, коли це зумовлено вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Натомість прийшов до висновку, що у філії «МН «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» проводилися заходи по оптимізації штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників, не зазначивши при цьому які конкретно зміни відбулися.

Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України №114/06/187-11 від 07.04.2011 року скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. В матеріалах справи взагалі відсутній штатний розпис філії як до, так і після внесення змін. Однак, судом проігноровано клопотання представника позивача щодо витребування такого розпису.

Водночас судом не дано правильної юридичної оцінки тій обставині, що у відповідача мало місце тільки перейменування посади директора на керівника філії МН. На думку відповідача саме перейменуваня посади є зміною в організації виробництва і праці, що дає підставу для скорочення посади позивача. Так, підставою для проведення скорочення відповідач визнав наказ № 111 від 24.06.2015 року, в якому скорочення, в т.ч. його посади, повязано із внесенням змін до Статуту ПАТ, зареєстрованих 13.05.2015 року та у звязку із затвердженням нової редакції Положення про філію. Також це підтверджується листом відповідача від 21.07.2015 року№26-03/447/3221. Разом з тим, в наказі не обґрунтовано та не конкретизовано зміни в організації виробництва і праці.

Апелянт вказує, шо на підставі Статуту ПАТ дійсно було прийнято нову редакцію Положенння про філію із зазначенням нової назви посади керівника філії. Однак, при цьому права, обовязки, відповідальність та вимоги до керівника не змінились і залишилися аналогічними тим, які були передбачені в попередньому Положенні для директора філії. Саме на підставі попереднього Положення він здійснював свої функціональні обовязки, оскільки посадова інструкція відносно нього не складалася. Враховуючи, що згідно Класифікатора професій ДК003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту №327 від 28.07.2010 року керівник це код класифікації професії, загальна назва для посади Голова правління, Директор (начальник, інший керівник) підприємства, Директор (начальник) філіалу не можна вважати, що перейменування посади має своїм наслідком зміну в організації виробництва і праці. Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики №336 від 29.12.2004 року затверджено кваліфікаційні характеристики професій працівників, в т.ч. передбачено завдання та обовязки для директора (керівника), необхідність знань та кваліфікаційні вимоги. Відтак, для будь-якого керівника (незалежно від назви посади) вони є однаковими, законодавець дає тільки право вільного вибору назви посади. Тому за наявності однакових функціональних обовязків наявність двох посад (керівник, директор підприємства) є неможливим.

В звязку із цим неспроможними є доводи відповідача щодо значного розширення обовязків керівника порівняно із обовязками директора філії оскільки згідно Положення про філію та посадової інструкції керівника філії не відображено додаткове здійснення керівником філії (порівняно із директором) керівництва комітетом конкурсних торгів у м. Львові.

Не дав суд правильної юридичної оцінки також і його поясненням про порушення відповідачем при звільненні положення ст.49-2 КЗпП України.

Всупереч цій вимозі закону судом не зясовано належним чином чи було йому одночасно із попередженням про звільнення запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Разом з тим, його повідомлено про наступне вивільненя 24.07.2015 року, тоді як іншу роботу запропоновано тільки 25.08.2015 року, що підтверджується відповідними доказами та не заперечується відповідачем. Цими доказами абсолютно спростовується висновок суду про те, що йому було запропоновано вакантні посади листом відповідача від 21.07.2015 року в період перебування його у відпустці.

Також суд не звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_4 прийнято на посаду керівника філії 24.06.2015 року, коли позивач перебував у відпустці та ще до попередження про звільнення. Нової посади йому запропоновано не було.

Крім того, судом не враховано, що звільнення відбулося без попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої він є, хоча відповідач звертався до останнього із таким поданням. При цьому законом не передбачено винятків для його посади, коли згода цього органу при звільненні не потрібна.

Не дано судом вірної правової оцінки і тій обставині, що він фактично звільнений з роботи на підставі наказу філії № 211/к від 21.09.2015 року, тоді як згідно Положення про філію таке звільнення проводиться головою правління (генеральним директором) товариства. Відтак, такий наказ не має юридичної сили.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ «Укртранснафта» доводів апеляційної скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалене у справі рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону з огляду на таке.

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату працівників, при проведенні яких ОСОБА_2 було письмово попереджено у встановлені строки, запропоновано іншу роботу, а також, що з врахуванням кваліфікації та продуктивності праці переважне право на залишення на роботі мав інший працівник - ОСОБА_4 Оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, відповідно відсутні підстави для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Як правильно зясовано судом та вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 з 25.11.2014 року прийнятий на посаду директора філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» на підставі трудового договору №3, укладеного 20.11.2014 року між ним та ПАТ «Укртранснафта» в особі голови правління товариства (а.с.16-18,46 т.1).

Крім вказаного трудового договорузавдання, обовязки та відповідальність директора визначалися також наказом голови правління ПАТ № 214 від 26 жовтня 2011 року «Про розподіл обовязків між головою правління, його заступниками, головним інженером, директорами за напрямками діяльності та директорами філій ПАТ «Укртранснафта» (а.с.95-119 т.1), який втратив чинність згідно з наказом ПАТ «Укртранснафта» від 18.05.2015 року № 78 (а.с. 120 т.1).

Наказом № 243-к від 15 вересня 2015 року позивача звільнено з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників. З наказом ОСОБА_2 ознайомлений 24.09.2015 року, що підтверджується його особистим підписом.

На підставі цього наказу філією «Магістральні нафтопроводи «Дружба» також видано відповідний наказ № 211/К про звільнення позивача з роботи, в якому, окрім звільнення, зазначено також про виплату компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.64,20 т.1).

В звязку із цим надуманими є посилання апелянта щодо звільнення з роботи на підставі наказу філії №211/к від 21.09.2015 року всупереч вимогам закону.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 19 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при вирішенні справ, повязаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, і які саме, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулює вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною 3 ст.64 ГК України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу, внесення змін у штатний розпис на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити вивільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Судом зясовано, що рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» від 7 травня 2015 року №37 внесено зміни до Статуту товариства, відповідно до яких створено новий колегіальний виконавчий орган товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю Дирекцію. Такі зміни у встановленому порядку зареєстровано 13 травня 2015 року (а.с.47,93-94 т.1).

Як вбачається зі змісту листа ПАТ «Укртранснафта» № 26-08/294/2395 від 04.06.2015 року у звязку із затвердженням нової організаційної структури апарату управління ПАТ, скороченням штату працівників та з метою виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, позивача як директора філії, в тому числі, було зобовязано надати товариству перелік вакантних посад станом на 30.06.2015 року. Вказаний лист тоді ж отримано філією та зареєстровано за вхідним № 717/7 (а.с. 13 т.2).

Згідно підпункту 11.4.29 пункту 11.4 Статуту товариства до компетенції загальних зборів акціонерів належить прийняття рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію дочірніх підприємств, філій, представництв товариства, затвердження їх статутів та положень.

Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» від 24 червня 2015 року №41 затверджено в новій редакції Положення про Філію «Магістральні нафтопроводи «Дружба» «ПАТ«Укртранснафта» (а.с.48 т.1). Згідно цього Положення Філія «МН «Дружба» не є юридичною особою, діє як відокремлений структурний підрозділ від імені публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» та в його інтересах. Керівництво Філією відповідно до статуту Товариства та Положення (ст. 9) здійснюється керівником, який призначається на посаду та звільняється з посади генеральним директором Товариства (а.с.132-143 т.1).

Враховуючи зміни до Статуту ПАТ «Укртранснафта», у звязку із затвердженням нової редакції Положення про філію «Магістральні нафтопроводи «Дружба»», а також змінами в організації виробництва і праці т.в.о генерального директора ПАТ видано наказ №111 «Про зміни в організації виробництва і праці філії «МН «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» та скорочення посад», згідно якого скорочено посади працівників філії, зокрема: директора, головного інженера - заступника директора, заступника директора 3 одиниці, радника директора з питань державних закупівель, а також радника директора з питань енергозбереження та енергоефективності (а.с.49-50 т.1).

Листом від 24.06.2015р. № 26-00/377/2762 ПАТ «Укртранснафта» проінформовано директора філії «МН «Дружба» ОСОБА_2 про зміни до штатного розпису працівників апарату управління філії та введеня посад керівника філії 1 одиниця та головного інженера 1 одиниця (а.с.51 т.1).

Тоді ж т.в.о. генерального директора ПАТ затверджено посадову інструкцію керівника філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» (а.с. 123-126 т.1). Розділом II посадової інструкції чітко визначені завдання та обовязки керівника філії, які є значно ширшими, ніж ті, які були визначені наказом голови правління ПАТ № 214 від 26 жовтня 2011 року «Про розподіл обовязків між головою правління, його заступниками, головним інженером, директорами за напрямками діяльності та директорами філій ПАТ «Укртранснафта» (а.с.95-119 т.1).

Крім того, відповідно до пункту 6.1 посадової інструкції керівника філії «МН «Дружба» встановлюються наступні кваліфікаційні вимоги: на посаду керівника філії призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки, а семе технічний напрямок інженер-механік або інженер - будівельник. Підвищення кваліфікації за напрямком «менеджмент».

Водночас, вищезазначеним наказом не було встановлено жодних кваліфікаційних вимог щодо посади директора філії «МН» «Дружба».

Зясовано, що ОСОБА_2 не відповідає вимогам, які ставляться до особи, яка має право займати посаду керівника філії.

Як передбачено підпунктом 14.3.9. пункту 14.3. Статуту ПАТ «Укртранснафта» «генеральний директор товариства затверджує штатний розпис апарату управління, філій, представництв, інших відокремлених структурних підрозділів та дочірніх підприємств товариства»(а.с. 65-94 т.1).

З долучених у засіданні апеляційного суду штатних розписів працівників філії встановлено, що у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та затвердженням нової редакції Положення про філію «МН «Дружба» внесено зміни до штатного розпису працівників апарату управління філії та введено посаду керівник філії. Такий штатний розпис, затверджений 31.07.2015 року т.в.о. генерального директора, вводиться з 1 серпня 2015 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до до правильного висновку, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення щтату, що призвело до вивільнення працівників.

Вищенаведеними обставинами повністю спростовуються доводи апелянта та його представника щодо наявності виключно перейменування посади керівника філії та відсутності обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Тому такі не можуть бути прийняті до уваги.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року № № 6-40цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу по філії № 95 від 12.06.2015 року позивач з 22 червня 2015 року до 23 липня цього року перебував у щорічній відпустці (а.с.176 т.1). В звязку із тимчасовою непрацездатністю під час відпустки та згідно поданої заяви наказом по філії № 128 від 24.07.2015 року йому продовжено щорічну відпустку з 24 липня до 10 серпня 2015 року (а.с.14-18 т.2). Відповідно, саме 24 липня 2015 року при поданні позивачем цієї заяви його було персонально повідомлено про скорочення посади директора та наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить підпис у попередженні від 30 червня 2015 року № 26-00/392/2814 (а.с.21 т.1).

Зясовано, що для можливого працевлаштування ОСОБА_2 були запропоновані всі вакантні у філіях ПАТ «Укртранснафта» посади (в тому числі в межах його спеціальності і кваліфікації), перелік яких містився в додатку до листа товариства, направленого філії та отриманого її керівником 21.07.2015 року за № 970/7. Однак, від запропонованих посад позивач відмовився, про що 25 серпня 2015 року зробив відповідну відмітку у цьому додатку (а.с.22-29 т.1).

Твердження апелянта, що саме цією обставиною підтверджується недотримання роботодавцем частини третьої статті 49-2 КЗпП України є неспроможними, а відтак не заслуговує на увагу.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» за змістом статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Разом з тим, стаття 43-1 Кодексу законів про працю України містить перелік випадків, коли, як виняток із загального правила ст. 43 КЗпП, що встановлює необхідність одержання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівників з ініціативи власника, таке звільнення може бути здійснене без згоди виборного органу. Зокрема, без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, незалежно від підстави звільнення, провадиться звільнення з ініціативи власника керівника підприємства, установи, організацій, філій, представництв, відділень, інших відокремлених підрозділів тощо.

Відтак, надуманими є посилання представника ОСОБА_2 щодо незаконного звільнення останнього без згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

З врахуванням наведених обставин суд прийшов до вірного висновку, що при звільненні ОСОБА_2 з роботи відповідачем дотримано всіх передбачених діючим трудовим законодавством правил і порядку вивільнення працівників, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні його позовних вимог.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_5