Ухвала

іменем україни

5 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Черненко В.А., ЖуравельВ.І., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного університету біоресурсів і природокористування України про поновлення на роботі та стягнення плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 листопада 2012 року між нею та Національним університетом біоресурсів і природокористування України було укладено контракт, відповідно до умов якого вона була призначена на посаду директора відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Мукачівський аграрний коледж» (надалі - ВП НУБіП України «Мукачівський аграрний коледж»).

10 вересня 2015 року адміністрацією університету прийнято наказ № 1123 «к» про її звільнення з посади директора за п. 8 ст. 36 КЗпП України, через невиконання умов контракту.

Наказом ректора університету від 7 вересня 2015 року було створено комісію для вивчення стану готовності ВП НУБіП України «Мукачівський аграрний коледж» до нового навчального року.

Підставою для прийняття наказу про її звільнення стали: службова записка голови комісії, проректора з науково-навчально роботи, правових та соціальних питань - ОСОБА_5; акт роботи комісії; рішення вченої ради університету від 10 вересня 2015 року; протокол № 2.

Вважає, що її звільнення є незаконним та таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства. На її думку, викладені в службовій записці голови комісії та акті про результати роботи комісії від 9 вересня 2015 року твердження про те, що вона не забезпечила можливості та умов роботи комісії, а також створювала перешкоди діяльності комісії не відповідають дійсності. Зазначала, що під час роботи комісії в коледжі, їй не було надано перелік питань, які підлягають перевірці. Також її не було попереджено щодо приміщень, які мають бути надані комісії для організації роботи. Члени комісії відмовилися підписати акт про початок своєї роботи та не приступили до виконання своїх обов'язків з причин неналежної організації ними своєї роботи.

Також посилалася на те, що перед прийняттям наказу про її звільнення вона була позбавлена можливості надати керівництву пояснення щодо питань та зауважень, що стали підставою для її звільнення, не було дотримано вимог та порядку застосування дисциплінарних стягнень, не перевірено наявності підстав для накладення стягнення та строків їх накладення, що встановлено трудовим законодавством України.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами у справі, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), застосувавши до правовідносин, які склалися між сторонами, ст.ст. 40, 148, 149 КЗпП України, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 порушила вимоги п.п. 1.5, 2.2.26, 5.2.5 контракту, а при її звільненні дотримано вимоги трудового законодавства.

Також судом правильно не прийнято до уваги те, що університетом при розірванні контракту з позивачем не дотримано вимог п. 2.3.1 та п. 2.4.5, які передбачають обов'язок заслухати звіт директора, оскільки даними пунктами передбачено право університету, а не обов'язок вимагати від керівника звіт при необхідності, у зв'язку з чим відсутність такого звіту не можу бути підставою для визнання звільнення незаконним.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 9 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

В.І.Журавель

С.П.Штелик