Справа № 344/911/15-ц
Провадження № 22-ц/779/582/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й. секретаря Капущак С.В.

з участю представників: університету Протаса В.В.;

ОСОБА_3-ОСОБА_4, яка також представляє інтереси ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про виселення осіб, які самоправно зайняли кімнату АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу про усунення перешкод в користуванні кімнатою АДРЕСА_2 шляхом передачі ключів від вхідних дверей, вселення в дану кімнату, за апеляційною скаргою ректора Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу звернувся в суд із зазначеним позовом і зазначав, що ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_3 проживають в кімнаті АДРЕСА_3 вимогам Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року, №208 вказане житлове приміщення зайняте ними самовільно, без реєстрації у даній кімнаті. Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не звільняють самовільно зайняту кімнату, просив виселити без надання іншого житла ОСОБА_5, ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1

У березні 2015 року ОСОБА_5.і ОСОБА_3 подали зустрічний позов і вказували, що вони перебувають у трудових відносинах з Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу, ОСОБА_5 працює на посаді електромонтера з 21 вересня 1987 року, ОСОБА_3 з 19 лютого 2015 року працює на посаді швейцара відділу охорони і безпеки. У зв'язку з перебуванням у трудових відносинах, вони на підставі ордеру №10 від 23 квітня 1997 року виданого згідно розпорядження ректора університету №20 від 23 квітня 1997 року вселились в кімнату АДРЕСА_1 За усною згодою між сторонами ОСОБА_5 ОСОБА_3 переселились в кімнату НОМЕР_1 даного гуртожитку, без зняття з реєстрації проживання у попередній кімнаті. Посилаючись на те, що позивач порушує їх право на користуванні кімнатою НОМЕР_2 для проживання, просили зобов'язати Івано-Франківський національний технічний університет нафти і газу усунути перешкоди в користуванні кімнатою АДРЕСА_4 шляхом передачі ключів від вхідних дверей та вселити у вказану кімнату.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2016 року частково задоволено первісний позов Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу та зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Виселено ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в кімнату АДРЕСА_2.

Відмовлено у решті заявлених вимог первісного та зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ректора Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу ОСОБА_6 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про заявлення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічного позову, вказуючи на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку представника апелянта, суд не врахував того, що ордер №10 від 23 квітня 1997 року на кімнату АДРЕСА_2 видавався відповідачу на період роботи в Івано-Франківському національному технічного університету нафти і газу. Проте 08 червня 2015 року ОСОБА_5 був звільнений з роботи, а гуртожиток призначається для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання, тому відповідачі не мають права на проживання у вказаному гуртожитку.

У судовому засіданні представник Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_3 та її представник заперечили проти апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення як первісного так і зустрічого позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 зі згоди Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу зайняли кімнату АДРЕСА_1 Однак не підлягають виселенню без наданні іншого житла, оскільки перебуваючи у трудових відносинах з університетом їм на законних підставах надано для проживання

кімнату АДРЕСА_5 в м. Івано-Франківську,який належить університету.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до статті 127 ЖК УРСР, пункту 2 Примірного положення гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно із частиною другою статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Згідно із частинами другою, третьою статті 132 ЖК УРСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу ОСОБА_5 з сім'єю з чотирьох осіб 23 квітня 1997 року було видано ордер № 10 згідно розпорядження ректора університету №20 від 23 квітня 1997 року на право зайняття кімнати НОМЕР_2 у гуртожитку № 3 ІФНТУНГ на період роботи в університеті, що підтверджується копією вказаного ордеру та не заперечується відповідачем (а.с.40,41).

За згодою адміністрації Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу, без реєстрації ОСОБА_5.і ОСОБА_3 вселились в кімнату АДРЕСА_1 в якій проживають із 2000 року. Зазначені обставини підтверджуються інфромацієї ректора університету (а.с.37).

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку виселивши ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з кімнати АДРЕСА_1, оскільки відповідачі з допущенням порушення частини другої статті 128, статті 129 ЖК Української РСР, частини першої пункту 10 Примірного положення без видачі спеціального ордера зайняли вказану кімнату.

Правильним є також висновок суду, яким задоволено позов ОСОБА_5.і ОСОБА_3 та вселено їх в кімнату АДРЕСА_1 в м. Івано-Франківську, так як на зазначено житло позивачам 23 квітня 1997 року було видано ордер № 10 згідно розпорядження ректора університету №20 від 23 квітня 1997 року, що підтверджується копією вказаного ордеру, який не визнавався недійсним (а.с.40,41).

До таких висновків, відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень та при правильній оцінці доказів, які ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку із звільнення 28 травня 2015 року ОСОБА_5 з роботи він втратив право на проживання в кімнаті АДРЕСА_1 підлягає виселенню без надання іншого житла, оскільки суперечать статті 125 ЖК УРСР, так як останній перебував у трудових відносинах з університетом з 21.09.1987 року та звільнений з роботи за.п.1ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ректора Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу ОСОБА_6 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Р.Й.Матківський