печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 березня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

при секретарі - Козачук К.П., Березовській К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив:

1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_1, інформацію, яка 16.06.2015 червня 2015 року була поширена ОСОБА_2 під час пленарного засідання Верховної Ради України, а саме:

1.1. «....Я хочу звернути вашу увагу до факту корупції, вчиненого Міністром екології ОСОБА_1...»;

1.2. «... Де був в цей час міністр екології ОСОБА_1? За кордоном. У Ніцці «прохладжався». У відпустці, в яку він поїхав, до речі, без відома і без дозволу Прем'єр-Міністра хоча законодавство передбачає, що члени Кабінету Міністрів не мають права виїжджати за кордони без відповідного дозволу...»;

1.3. «...Людина, яка літає по Монако, по Ніцах, у той час коли в Україні екологічна катастрофа, внаслідок якої загинуло п'ятеро українських громадян, серед них дев'ятнадцятилітні хлопці, не має право ОСОБА_1 обіймати посаду міністра екології. Геть сволочь із посади».

2. Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1, яка 16.06.2015 червня 2015 року була поширена ним під час засідання Верховної Ради України шляхом оголошення ним на найближчому з дня набрання рішенням законної сили на пленарному засіданні Верховної Ради України резолютивної частини рішення суду зі вказанням, що «16.06.2015 під час виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України мною, ОСОБА_2, була поширена недостовірна інформація про Міністра екології та природних ресурсів ОСОБА_1, яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди діловій репутації, а тому заявляю, що:

- ОСОБА_1 не вчиняв корупційне діяння.

- 08 червня 2015 року під час екологічної катастрофи у Василькові, ОСОБА_1 не «прохлаждався» у Ніцці, а перебував на території України.

- ОСОБА_1, не отримавши дозвіл Прем'єр-Міністра на поїздку за кордон не порушував законодавство України.

3. Стягнути в ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень шляхом зарахування всієї суми відшкодування моральної шкоди на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України № 8611 (медичне забезпечення), Код , Банк - Державна казначейська служба України, м. Київ, Код банку МФО - 820172.

Позов мотивовано тим, що 02.12.2014 постановою Верховної Ради України №9-VIII «Про формування складу Кабінету Міністрів України», призначено на посаду Міністра екології та природних ресурсів України ОСОБА_1. 16.06.2015 ОСОБА_2 у виступі під час пленарного засідання Верховної Ради України повідомив інформацію, яка стосується безпосередньо позивача та яку він вважає негативною, недостовірною та такою, що порочить його честь та ділову репутацію.

Протягом розгляду справи позивач змінив предмет позову, подавши відповідну заяву, в якій просив :

1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоду діловій репутації ОСОБА_1, інформацію, яка була поширена ОСОБА_2, а саме:

- Міністр екології ОСОБА_1 перебував у Ніцці, Монако під час пожежі на нафтобазі БРСМ під Васильковом;

- Міністр екології ОСОБА_1 є корупціонером та існує корупційний зв'язок між

ним та відомим бізнесменом ОСОБА_4;

- Міністр екології ОСОБА_1 був звільнений за корупцію.

2. Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1, яка була поширена ним, шляхом оголошення ним на найближчому з дня набрання рішенням законної сили пленарному засіданні Верховної Ради України резолютивної частини рішення суду зі вказанням, що «16.06.2015 під час виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України мною, ОСОБА_2, була поширена недостовірна інформація про Міністра екології та природних ресурсів ОСОБА_1, яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди діловій репутації, а тому заявляю, що:

1) Колишній міністр екології ОСОБА_1 не є корупціонером, а його зв'язок з відомим бізнесменом ОСОБА_4 не є доведеним.

2) Колишній міністр екології ОСОБА_1 був звільнений не за корупцію.

3) Колишній міністр екології ОСОБА_1 не перебував в Ніцці, Монако під час пожежі на нафтобазі під Васильковом, та перебував на робочому місці в міністерстві 08.06.2015 до часу виникнення пожежі.

3.2. Публікації ним на своїй персональній сторінці в соціальній мережі "Фейсбук" за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 в режимі "Доступно всім" в день набрання рішенням законної сили резолютивної частини рішення суду зі вказанням, що «мною, ОСОБА_2, в минулих публікаціях на цій сторінці була поширена достовірна інформація про колишнього Міністра екології та природних ресурсів ОСОБА_1, яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди -діловій репутації, а тому заявляю, що:

1) ОСОБА_1 не є корупціонером, а його зв'язок з відомим бізнесменом ОСОБА_4 не є доведеним.

2) Колишній міністр екології ОСОБА_1 був звільнений не за корупцію.

3) Колишній міністр екології ОСОБА_1 не перебував в Ніцці, Монако під час пожежі на нафтобазі під Васильковом, та перебував на робочому місці в міністерстві 08.06.2015 до часу виникнення пожежі, та не видаляти цю публікацію.

4. Стягнути в ОСОБА_2 в рахунок відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди грошові кошти в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень шляхом зарахування всієї суми відшкодування моральної шкоди на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України № 8611 (медичне -забезпечення), Код , Банк - Державна казначейська служба України, Київ, Код банку МФО - 820172.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, наведених у позові, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника.

Суд, на підставі ч.4 ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідача, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи.

Суд, заслухавши представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 16 червня 2015 року ОСОБА_2 під час публічного виступу на пленарному засіданні Верховної Ради України була поширена наступна інформація відносно позивача, а саме:

«....Я хочу звернути вашу увагу до факту корупції, вчиненого Міністром екології ОСОБА_1...»;

«...Де був в цей час міністр екології ОСОБА_1? За кордоном. У Ніцці «прохладжався». У відпустці, в яку він поїхав, до речі, без відома і без дозволу Прем'єр-Міністра хоча законодавство передбачає, що члени Кабінету Міністрів не мають права виїжджати за кордони без відповідного дозволу...»;

«...Людина, яка літає по Монако, по Ніцах, у той час коли в Україні екологічна катастрофа, внаслідок якої загинуло п'ятеро українських громадян, серед них дев'ятнадцятилітні хлопці, не має право ОСОБА_1 обіймати посаду міністра екології. Геть сволочь із посади».

Крім того, судом встановлено, що 12, 15, 16 червня 2015 року в соціальній мережі на персональній сторінці «Фейсбук» відповідача, 15.06.2015 під час публічного виступу на засіданні Погоджувальної ради у Верховній Раді України, 30.06.2015 під час виступу на засіданні фракції Радикальної партії України шляхом транслювання наживо телеканалом «112.Україна» ОСОБА_2 була поширена інформація відносно позивача, а саме:

- Міністр екології ОСОБА_1 перебував у Ніцці, Монако під час пожежі на нафтобазі БРСМ під Васильковом;

- Міністр екології ОСОБА_1 є корупціонером та існує корупційний зв'язок між ним та відомим бізнесменом ОСОБА_4;

- Міністр екології ОСОБА_1 був звільнений за корупцію.

Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які приймаються судом до уваги як належні та допустимі. (а.с. 13-16, 19, 20, 53-100, 109-114, 115). Даних та доказів, які б спростовували факт поширення вищевказаної інформації суду не надано.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Згідно наданої відповідачем Довідки за результатами позапланової перевірки дотримання вимог Закону України «Про державну службу», антикорупційного законодавства та інших нормативно-правових актів з питань державної служби в Міністерстві екології та природних ресурсів України від 23.06.2015, ОСОБА_1 06.06.2015 о 14.30 год. вилетів з аеропорту «Київ» (Жуляни) до м.Дрезден (Федеративна Республіка Німеччина) рейсом ТСТКN та прилетів 08.06.2015 о 16.00год. в аеропорт «Київ» (Жуляни) з Ніцци (Французька Республіка), сприяння щодо перельоту ОСОБА_1 було надано народним депутатом України ОСОБА_4, Міністр ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 08 червня 2015, до 17 год. 15хв. через відсутність на території України (у зв'язку з тим, що знаходився за кордоном). (а.с.162-169)

Крім того згідно листа від 26.06.2015 № 10796 за підписом Прем'єр-міністра України ОСОБА_6, останнім внесено подання щодо звільнення ОСОБА_1, призначеного на посаду за квотою депутатської фракції політичної партії «Всеукраїнське об'єднання Батьківщина», з посади Міністра екології та природних ресурсів України за вчинення діянь, що можуть містити корупційні правопорушення або порушення вимог до поведінки осіб, уповноважених на виконання функцій держави. (а.с.171-172, 173)

Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації та враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку, що інформація щодо перебування 08.06.2015 ОСОБА_1 у м. Ніцці, Монако за результатами перевірки компетентного органу знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. В іншій частині твердження відповідача про вчинення ОСОБА_1 можливих корупційних діянь, у зв'язку з якими останнього було звільнено з роботи є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною.

Зазначені фрази, які позивач вважає недостовірними твердженнями, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири, і відповідно не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності.

Судом з'ясовано, що позивач є публічною особою, та на момент публічного виступу та спірної публікації відносно нього обіймав посаду Міністра екології та природних ресурсів України.

Отже, публічний виступ та спірна публікація, яку позивач у даному позові просить визнати недостовірною інформацією відносно нього є нічим іншим, як оціночними судженнями щодо публічної особи, а саме ОСОБА_1, без втручання у його приватне життя, а відтак, згідно зі статтею 30 Закону України «Про інформацію», такі судження не підлягають спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Так, статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997), що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Враховуючи наведену статтю 10 Європейської Конвенції з прав людини, Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Наводячи конкретну практику Європейського суду з прав людини по застосуванню статті 10 Конвенції, можна відзначити такі справи як «Лінгенс проти Австрії» (1986р.); «Обершлік проти Австрії» (1991) у яких йшлось про публічну критику політиків.

Зокрема, суд дійшов висновку, що публічні діячі повинні бути відкритими для критики з боку своїх опонентів. Тому, Європейський суд вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації.

У справі «Єрусалим проти Австрії» суд встановив, що ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії обумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

Отже, враховуючи викладену позицію Європейського суду з прав людини стосовно застосування статті 10 Європейської Конвенції з прав людини, що ратифікована Україною, вищенаведені фрази, які позивач просить спростувати, становлять основу права на свободу вираження поглядів та захищені на рівні національного законодавства та Конституції України, навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб'єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені.

Відповідно до ст. 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженності правосуддя.

Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що межа допустимої критики з використанням оціночних суджень під час публічних виступів, інтерв'ю, публікаціях в мережі Інтернет, відповідачем ОСОБА_2 була дотримана, а відтак відсутні і підстави вважати таку інформацію недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача.

У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Отже, позов задоволенню не підлягає.

На підставі та керуючись п. 15, п.18, п.19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.30 Закону України «Про інформацію», ст.34 Конституції України, ст.ст.16, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 169, 209, 212-215, 223, 224-226, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду м.Києва К.О.Москаленко