АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4457/15-ц 22-ц/774/81/к/16
Справа № 212/4457/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/81/К/16 Колочко О.В.
Категорія - 26 (ІV) Доповідач - Барильська А.П.
РІШЕННЯ

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Чубіна А.В.

за участю: представника відповідача - Некрасової Катерини Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання та просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 180 000 грн. у зв'язку зі смертю свого чоловіка - ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, від професійного захворювання отриманого ним внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, що підтверджується висновком Міжрайонної профпатологічної МСЕК департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА від 29.05.2014 року, яким встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 20000 гривень та в дохід держави судовий збір у сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволені заявлених позовних вимог.

Так, на думку апелянта, суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, безпідставно послався на норми ст.1167,1168 ЦК України, які набули чинності з 01.01.2004 року, залишивши при цьому поза увагою, що професійне захворювання ОСОБА_4 було встановлено у 1994 році та яке в свою чергу потягло смерть останнього у 2011 році, тобто спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, якими було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

ПАТ «Кривбасзалізрудком» також не погоджуються, що спірні правовідносини виникли з ІНФОРМАЦІЯ_1 року - моменту встановлення причинного зв'язку смерті чоловіка позивача та його професійного захворювання, яке встановлено висновком МСЕК від 17.06.1994 року, оскільки зазначене протирічить роз'ясненням викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Судом не взято до уваги тривалу працю померлого чоловіка позивача на іншому підприємстві у шкідливих умовах праці, а також те, що в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 17.06.1994 року не зазначено жодної посадової особи, яка не виконала норми та правила охорони праці, гігієнічні регламенти та нормативи.

Крім того, на думку представника відповідача, суд не надав належної правової оцінки тому факту, що на підставі рішення суду з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь позивача вже було стягнуто моральну шкоду, яка була їй завдана внаслідок смерті її чоловіка від професійного захворювання, цим же судовим рішенням було встановлено вину саме вказаного підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу і саме за рахунок ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» відбулося її відшкодування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізрудком» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 був чоловіком позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який зареєстровано відділом РАЦСУ Жовтневого району м. Кривого Рогу від 20.07.1984 року, актовий запис № 609. (а.с.11)

ОСОБА_4 протягом 03 років 07 місяців працював підземним бурильником в структурних підрозділах ПАТ «Кривбасзалізрудком», зокрема на шахті «Гвардійська» у період з 25 грудня 1979 року по 03 вересня 1980 року і з 29 жовтня 1982 року по 19 липня 1984 року та на шахті «Родіна» у період з 10 серпня 1984 року по 21 серпня 1985 року. Також у період з 04 жовтня 1988 року по 27 жовтня 1997 року чоловік позивача працював в шкідливих умовах праці на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка» (а.с.7-9)

Відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.06.1994 року причиною виникнення професійного захворювання у чоловіка позивача з діагнозом: пиловий бронхіт І ст., емфізема легень І ст., визнано тривалу працю в умовах підвищеної запиленості рудничної атмосфери, рівень якої перевищував гранично допустиму концентрацію, встановлену Санітарними правилами № 3905 від 28.06.1985 року. (а.с.5-6)

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у віці 56 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ВДРАЦ стану реєстраційної служби Саксаганського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1811. (а.с.4)

Висновком Міжрайонної профпатологічної МСЕК департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА від 29.05.2014 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленим йому за життя професійним захворюванням. (а.с.10)

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалась на те, що у зв'язку зі смертю чоловіка, їй завдано моральну шкоду, оскільки вона втратили свого чоловіка, після 28 років подружнього життя, залишилися без його підтримки і без достойного та повноцінного матеріального забезпечення, як це було за життя її чоловіка. Смерть чоловіка докорінно змінила життя позивача, призвела до виникнення душевного потрясіння, переживанні та страждань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що смертю ОСОБА_4 від професійного захворювання, яке було спричинене незабезпеченням відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» безпечних та нешкідливих умов праці, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню на підставі ч.1 ст.1167 та ч.2 ст.1168 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи. Відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію у різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коди були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до пунктів 1, 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, спричиненню професійним захворюванням, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності професійного захворювання і причинного зв'язку між смертю і професійним захворюванням, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

За умови коли виробнича травма мала місце до 01 січня 2004 року (набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з виробничою травмою, до правовідносин про відшкодування моральної шкоди членам сімї померлого підлягають застосуванню положення статті 1168 ЦК України.

Зазначеним висновок був викладений Постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі №6-208цс14 та від 02 вересня 2015 року у справі №6-576цс15, та в силу положень ст. 214, 360-7 ЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно послався на норми ст.1167,1168 ЦК України, які набули чинності з 01.01.2004 року, залишивши при цьому поза увагою, що професійне захворювання ОСОБА_4 було встановлено у 1994 році та яке в свою чергу потягло смерть останнього у 2011 році, тобто спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, якими було визначено право члена сім'ї потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України.

Згідно частин 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону, вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім'єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв'язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров'я на виробництві.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 була дружиною ОСОБА_4 Відповідно до висновку Міжрайонної профпатологічної МСЕК департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської ОДА від 29.05.2014 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 з встановленим йому за життя професійним захворюванням.

Разом з тим, загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з акту розслідування професійного захворювання від 17 червня 1994 року, професійне захворювання позивача виникло під час його роботи на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка». При цьому причиною професійного захворювання ОСОБА_4 є тривалий час роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, без зазначення конкретних осіб, які порушили ст. 153 КЗпП України, законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та вимоги Санітарних правил № 3905 від 28.06.1985 року.

Відповідно до п.53 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 р. № 623 (далі - Положення), яке діяло на момент складення вищевказаного акту, зв'язок профзахворювання з умовами праці працівника визначається на підставі клінічних даних і санітарногігієнічної характеристики умов праці, яка складається санепідстанцією за участю спеціалістів (представників) підприємства. Санітарно-гігієнічна характеристика видається за запитом керівника лікувально-профілактичного закладу, що обслуговує підприємство, або спеціаліста з профпатології міста (області), завідуючого відділенням профпатології міської (обласної) лікарні. Професійний характер захворювання визначається експертною комісією у складі спеціалістів лікувально-профілактичних установ та закладів охорони здоров'я, яким надано таке право (додаток 11), і спеціалістів (представників) підприємства. Якщо на час складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці потерпілий не підпадав під дію чинників виробничого середовища, що могли викликати профзахворювання, враховується його попередня робота, пов'язана з дією несприятливих виробничих факторів.

Згідно з п.62 вказаного Положення комісія з розслідування проводить гігієнічну оцінку умов праці хворого за матеріалами раніше проведених атестацій робочих місць, результатів обстежень і досліджень, вивчає приписи державного нагляду за охороною праці, одержує письмові пояснення посадових осіб і працівників з питань, пов'язаних з розслідуванням профзахворювання.

З трудової книжки ОСОБА_4 вбачається, що він працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 3 років та 7 місяців, а саме у період з 25 грудня 1979 року по 03 вересня 1980 року і з 29 жовтня 1982 року по 19 липня 1984 року на шахті «Гвардійська» та у період з 10 серпня 1984 року по 21 серпня 1985 року на шахті «Родіна». Крім того, в інші періоди часу до моменту виявлення професійного захворювання, зокрема з 04 жовтня 1988 року по 27 жовтня 1997 року чоловік позивача працював в шкідливих умовах праці на шахті «Ювілейна» рудника «Суха Балка».

Актом розслідування хронічного професійного захворювання ОСОБА_4 від 17 червня 1994 року встановлено, що причиною виявленого у нього професійного захворювання є робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу впродовж його роботи на руднику «Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

Колегією суддів в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи було оглянуто особову справу №/2 заведену 01.04.2001 року на ім'я ОСОБА_4 у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування віл нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду). (а.с.142-153)

Так, у матеріалах вказаної особової справи міститься власноручно написана заява ОСОБА_4 від 05 липня 1994 року на ім'я директора рудника «Суха Балка» про виплату йому регресу у зв'язку з отриманим професійним захворюванням. (а.с.153)

У постановах Відділення Фонду про продовження раніше призначених страхової виплати від 17.10.2001 року №4945 (а.с.150), від 12.11.2001 року №186 (а.с.149) страхувальником, який спричинив шкоду зазначено ВАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

Крім того, колегія суддів враховує, що звертаючись до Відділення Фонду із заявою про призначення їй страхової виплати у зв'язку зі смертю годувальника позивач ОСОБА_3 вказувала, що професійне захворювання отримане її чоловіком за час роботи на ВАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», правонаступником якого є ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка»

Відповідно до листа ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» №683 від 15.03.2016 року, ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» проводило відшкодування шкоди ОСОБА_4 у зв'язку з встановленим йому професійним захворюванням (наказ по РУ «Суха Балка» №254/94 від 06.07.1994 року) починаючи з 04.07.1994 року по 01.04.2001 року. (а.с.136) Згідно листа ПАТ «Кривбасзалізрудком» №868 від 25 березня 2016 року підприємство відповідача регресних виплат померлому чоловіку позивача не здійснювало. (а.с.140)

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що судом не взято до уваги тривалу працю померлого чоловіка позивача на іншому підприємстві у шкідливих умовах праці, а також те, що в акті розслідування хронічного професійного захворювання від 17.06.1994 року не зазначено ПАТ «Кривбасзалізрудком» винним у не виконанні норм та правил охорони праці, гігієнічних регламентів та нормативів.

На думку колегії суддів, позивачем не доведено наявність підстав для задоволення її позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що при складанні акту розслідування хронічного професійного захворювання чоловіка позивача від 17 червня 1994 року проводилась атестація його робочих місць на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та обстежувались і досліджувались умови його праці у відповідності до п. 62 Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 р. № 623.

Таким чином, висновок суду про те, що професійного захворювання ОСОБА_4, яке потягло його смерть, було спричинене незабезпеченням відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком» безпечних та нешкідливих умов праці, зроблений без належного з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, та ґрунтується на припущеннях.

Наявності самого тільки факту роботи чоловіка позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача недостатньо, оскільки докази того, що ці умови перевищували гранично допустимий рівень небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу і вплинули на втрату ОСОБА_4 професійної працездатності, у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що із наданих позивачем доказів, не вбачається наявність причинного зв'язку між роботою її померлого чоловіка у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача та отриманим ним професійним захворюванням, яке потягло його смерть, у зв'язку з цим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на її користь моральної шкоди завданої смертю працівника внаслідок професійного захворювання, з підстав недоведеності вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга має бути задоволена, а рішення суду підлягає скасуванню, відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок професійного захворювання - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів