Справа № 191/3833/15-ц
Провадження № 2/191/320/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

при секретарі Каліневич Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 12.10.2013 року в с. Оленівка Магдалинівського району близько о 20 годині 30 хвилин на вул.. Леніна ОСОБА_2, знаходячись в стані алкогольного спяніння, керуючи автомобілем ВАЗ 2121 в темний час доби здійснив наїзд на пішоходів. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3, який є його сином, отримав тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечних для життя. Згідно поліса страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1040421 відповідальність за шкоду, заподіяну третій особі несе приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія». Він звернувся до відповідача з заявою про відшкодування завданої шкоди. Однак йому було відмовлено у виплаті відшкодування листом № 162 у звязку з тим, що вироком Магдалинівського районного суду від 07.11.2014 року було вирішено стягнути в рахунок відшкодування спричиненого матеріального збитку та моральну шкоду на користь потерпілих з ОСОБА_2, тобто встановлений порядок відшкодування шкоди. Даним вироком встановлено порядок відшкодування матеріальної шкоди витрати на придбання ліків та придбання дизпалива, та моральної шкоди. Але не враховано інші витрати, повязані з лікуванням, реабілітацією, втраченим заробітком, повязані з стійкою втратою працездатності, встановленням інвалідності, та смертю потерпілого, так як син помер 01.11.2015 року. Його син після ДТП став інвалідом І групи. Таким чином відповідач повинен відшкодувати 43848 грн.(36 х 1218) згідно п. 26.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ОСОБА_2 засуджений до позбавлення волі. У нього не має коштів та майна, на яке може бути звернено стягнення для виконання вироку суду. У звязку з цим він не може компенсувати матеріальну та моральну шкоду. Страховик згідно полісу повинен відшкодувати шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, а кошти в якості регресу стягнути з ОСОБА_2 Внаслідок дій ОСОБА_2 йому завдано матеріальну шкоду в сумі 31672 грн. 91 коп. за лікування, 6037 грн. витрати на придбання дизтопліва, так як він змушений був кожний день приїздити в лікарню до сина. Загальна сума матеріальної шкоди складає 37709, 91 грн. Страховик зобовязаний також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 % від страхової суми, що становить 5000 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь 43848 грн. у звязку з стійкою втратою працездатності та інвалідності І групи, 37709, 91 грн. матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та 4500 грн. витрати на поховання.

Позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив обставини справи таким чином як вони викладені вище. Просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду листа про розгляд справи без його участі, позовних вимог не визнав та надав суду письмові заперечення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку.

07.11.2014 року вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки та з нього на користь потерпілого ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 37709 грн. 91 коп. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 12.10.2013 року близько 20 години 30 хвилин, будучи в стані алкогольного спяніння, керуючи технічно-справним транспортним засобом автомобілем ВАЗ 212140 126 20 р/н НОМЕР_1, рухаючись в темний час доби на прямолінійній ділянці дороги по вул.. Леніна в с. Оленівка Магдалинівського району, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які рухались спереду в попутному напрямку. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.02.2015 року вирок Магдалинівського районного суду від 07.11.2014 року змінений в частині стягнення моральної шкоди, а саме, з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_1 стягнуто 40 000 грн. моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_5 стягнуто також 40 000 грн. моральної шкоди, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3, 1979 р. н., встановлена перша група інвалідності з 15.01.2015 року безстроково. Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 01.11.2015 року.

Згідно копій квитанцій та чеків на придбання медичних препаратів для лікування ОСОБА_3 позивачем понесені матеріальні витрати на суму 37709 грн. 91 коп., а згідно накладних понесені витрати на поховання його сина в сумі 4500 грн.

Відповідно до полісу № АС/1040421 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ «Українською пожежно-страховою компанією» на період з 18.04.2013 року по 17.04.2014 року та визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоровю в сумі 100 000 грн., та за шкоду, заподіяну майну, в сумі 50 000 грн.

Листом № 162 від 15.05.2015 року відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 в здійсненні виплати страхового відшкодування по факту вказаної події, оскільки вироком суду встановлений порядок відшкодування компенсації заподіяної йому шкоди, яка повинна бути стягнута з винуватця ДТП ОСОБА_2

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої потерпілому, виплачується за кожним страховим випадком, що настав протягом періоду дії відповідного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в межах ліміту відповідальності страховика (МТСБУ), з урахуванням умов, зазначених у статті 9 та пункті 19.1 статті 19 Закону № 1961-IV.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом III Закону № 1961-IV.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах

страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у

встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну

третьої особи.

Згідно п. 26.1, п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, повязана із стійкою втратою працездатності

потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного

кодексу України . Мінімальний розмір страхового відшкодування

(регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою

працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних

заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату

настання страхового випадку.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 12 жовтня 2013 року, тобто на момент настання страхового випадку (ДТП), становив 1147 грн.

Згідно п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, згідно вироку суду позивач є потерпілою особою, оскільки його синові ОСОБА_3 внаслідок скоєної ДТП були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що потягло за собою стійку втрату ним працездатності та встановлення І групи інвалідності безстроково. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та вироком суду він визнаний винним у скоєнні даної ДТП. За таких обставин з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь потерпілого ОСОБА_1 підлягає стягненню шкода, повязана із стійкою втратою його сином ОСОБА_3 працездатності та встановлення І групи інвалідності в розмірі 41292 грн. (36 х 1147 грн.).

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди в розмірі 5000 грн. та суми матеріальної шкоди в розмірі 37709 грн. 91 коп., то дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки потерпілий ОСОБА_1 вже скористався своїм правом та звернувся в ході судового розгляду кримінального провадження з даними позовними вимогами до винного в скоєнні ДТП ОСОБА_2, з якого вироком суду й були стягнуті зазначені суми на користь ОСОБА_1, тобто судовим рішенням вже встановлений порядок відшкодування заподіяної позивачеві матеріальної шкоди в сумі 37709 грн. 91 коп. та моральної шкоди в сумі 40 000 грн. Доводи позивача, що ОСОБА_2 засуджений до позбавлення волі та у нього не має коштів та майна, на яке може бути звернено стягнення для виконання вироку суду, у звязку з чим він не може компенсувати матеріальну та моральну шкоду, внаслідок чого дану шкоду повинен відшкодувати страховик, не є підставою для повторного стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 37709 грн. 91 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки чинним законодавством не передбачено подвійного відшкодування потерпілому однакових розмірів спричиненої йому шкоди.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на поховання в сумі 4500 грн., то дані вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки син позивача помер 01.11.2015 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння ДТП, а згідно ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, суд, згідно ст. 88 ЦПК України та правил Закону України «Про судовий збір» в редакції 01.09.2015 року, оскільки позов предявлений до суду 11.11.2015 року та позивач звільнений від сплати судового збору, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1218 грн.

На підставі викладеного та ст. 1166 ЦК України, п. п. 4, 11, 16, 17, 24, 25 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 22, 26, ст. 27 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.. ст.. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», р/р 265022094 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» м. Київ, МФО 380805, , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності та інвалідності І групи, в розмірі 41292 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», р/р 265022094 в ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» м. Київ, МФО 380805, , на користь держави в особі : Отримувач : УДКСУ у м. Синельникове Дніпропетровської області, Код ЗКПО : 37916468, ОСОБА_6 : ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, м.Дніпропетровськ, МФО : 805012, КБКД та найменування рахунку : 22030001 Судовий збір ( Державна судова адміністрація України ), р/рахунок : 0034, судовий збір в розмірі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_7