Справа №470/554/15-ц 10.02.2016 10.02.2016 10.02.2016
Провадження №22-ц/784/274/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1 - представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Березнегуватського районного суду від 25 листопада 2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Червона зірка» села Червонопілля Березнегуватського району Миколаївської області розміром 11,22 умовних кадастрових гектарів. Оскільки вона постійно проживала разом з матір'ю, то вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину. Між нею та братами ОСОБА_6 і ОСОБА_4 була досягнута домовленість, згідно якої останні відмовляються від спадщини, яка відкрилась після смерті матері, а вона (позивачка) оформляє право власності на спадкове майно.

Проте всупереч вказаним домовленостям відповідач прийняв спадщину та 25 липня 2002 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). 03 серпня 2007 року він отримав державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,84 га.

Посилаючись на наведене, позивачка просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 липня 2002 року Березнегуватською державною нотаріальною конторою на ім'я відповідача на право на земельну частку (пай), державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданий відповідачу 03 серпня 2007 року Березнегуватським районним відділом земельних ресурсів, та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку.

Ухвалою Березнегуватського районного суду від 03 листопада 2015 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4

Рішенням цього ж районного суду від 25 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та положенням матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження фактичного прийняття нею спадщини, як це передбачено ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі сертифікату на право на земельну частку пай серії НОМЕР_2, виданого 28 листопада 1997 року Березнегуватською районною держадміністрацією, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 45, ОСОБА_5, являлась власником права на земельну частку пай площею 11,22 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Червона зірка» села Червонопілля Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с.9).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Згідно з ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 7 липня 1994 року за N 152/361 (далі - Інструкція), визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 24 липня 2002 року звернувся до Березнегуватської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5, надавши нотаріусу оригінал сертифіката на ім'я спадкодавця на право на земельну частку (пай), про що нотаріусом зазначено на зворотній стороні заяви (а.с. 66).

Дана обставина свідчить, що ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_5

На підставі ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину на земельну частку пай площею 11,22 умовних кадастрових гектар, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Червона зірка» села Червонопілля Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.4).

В заяві про прийняття спадщини відповідач зазначив про відсутність інших спадкоємців. Проте як видно із копії Березнегуватської селищної ради від 24 грудня 2014 року № 4229, копії будинкової книги, ОСОБА_2 з 1998 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті спадкодавця, була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а.с.52, 58).

Згідно п. 113 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі пообов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Наведені обставина свідчать, що позивачка фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З урахуванням наведених обставин є підстави вважати, що свідоцтво про право на спадщину за законом видано відповідачу з порушенням вимог закону.

Частиною 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Аналізуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що внаслідок видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом порушені майнові права позивачки. Тому на підставі ст. 48 ЦК УРСР вказане свідоцтво про право на спадщину слід визнати частково недійсним, а за позивачкою - право власності в порядку спадкування за законом на ? частину земельної частки (пай), яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3, виданого Березнегуватською районною державною адміністрацією 28 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 45.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Із матеріалів справи видно, що 03 серпня 2007 року ОСОБА_3 отримав державний акт серії № НОМЕР_4 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,84 га, що розташована в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області, виданого Березнегуватським районним відділом земельних ресурсів та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю (а. с. 77). Підставою видачі цього акту було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане останньому після смерті матері ОСОБА_5, яке слід визнати частково недійсними.

Із врахуванням наведеного та положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації від 15 березня 2007 року № 186 і зареєстрований 03 серпня 2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87, слід визнати недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка, зазначена в оспорюваному державному акті, не являлась спадковим майном, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 А тому у позивачки відсутні підстави для набуття в порядку спадкування права власності на земельну ділянку.

У зв'язку з чим, в задоволені вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та пропорційно задоволеним вимогам ОСОБА_2 слід стягнути на її користь із ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 612 грн., а із ОСОБА_2 на користь держави - 329 грн. 71 коп. судового збору.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Березнегуватського районного суду від 25 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 25 липня 2002 року державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області (реєстр №613) на ім'я ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право на ? частину земельної частки (пай) у землі, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого Березнегуватською районною державною дміністрацією 28 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 45.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, право на ? частину земельної частки (пай) у землі, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого Березнегуватською районною державною адміністрацією 28 листопада 1997 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 45.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Березнегуватської районної державної адміністрації від 15 березня 2007 року № 186 і зареєстрованого 03 серпня 2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 87.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні вимог про визнання за нею права на земельну ділянку площею 9,8395 га в межах території Березнегуватської селищної ради Березнегуватського району Миколаївської області.

Стягнути на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 612 (шістсот дванадцять) грн.

Стягнути на користь держави із ОСОБА_2 329 (триста двадцять дев'ять) грн. 71 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча: К.О. Буренкова

Судді: Т.В. Крамаренко

Л.М. Царюк