Справа № 128/929/16-ц
30 червня 2016 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,
за участі секретаря Свистун Н.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,-
28.10.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця.
30.03.2010 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту.
З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 112219 від 11.05.2007 року. Відповідно до умов вказаного договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.
Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує. Як наслідок, станом на 11.02.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 8389,77 доларів США, з яких: 7457,91 доларів США - кредитна заборгованість; 931,86 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів станом на 11.02.2016 року складає 45,14 грн., з яких: 26,72 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту; 18,42 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.
Відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, однак вказані вимоги банку не виконані, що і стало підставою для звернення позивача до суду з вказаним вище позовом.
Представник позивача за довіреністю Порчинський О.І.в судове засідання не з'явився, але попередньо через канцелярію суду подав заяву, в якій просить провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судові засідання (08.06.2016 року та 30.06.2016 року) не з`явилися без поважних причин, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи у їх відсутність або про відкладення судового засідання на адресу суду не надходило.
Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, судова повістка направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області, наданої на запит суду, відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. На зазначену адресу судом було направлено відповідачам пакет документів по справі та судові повістки про виклик до суду, які відповідно до поштових повідомлень, повернуті з відмітками «за закінченням терміну зберігання».
З огляду на зазначене вище, за згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку представника позивача, викладену у письмовому клопотанні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
28.10.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено строки сплати процентів з 01 по 25 число кожного місяця (а.с.10).
30.03.2010 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої змінено графік погашення кредиту (а.с.14).
В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 112219 від 11.05.2007 року, згідно якого вона поручилась перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором та зобов'язалась відповідати як солідарний боржник перед позивачем в повному обсязі, включаючи оплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків (а.с.16).
Згідно пунктів 1.2., 1.3, 1.4 Договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищевказаного кредитного договору, зокрема і щодо суми основного боргу, терміну повного виконання основного зобов'язання (10.05.2022 року), можливості зміни строку повернення кредиту, випадків збільшення процентної ставки за основним договором, та інші умови основного договору; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, тобто боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.
30.11.2015 року позивачем направлялись до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту та простроченим відсоткам. У разі невиконання вказаної вимоги банк залишає за собою право вимагати дострокового повернення суми кредиту, відсотків та всіх інших платежів, що йому належать (а.с.17-27).
Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором станом на 11.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 8389,77 доларів США, з яких: 7457,91 доларів США - кредитна заборгованість; 931,86 доларів США - заборгованість по процентам. Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів станом на 11.02.2016 року складає 45,14 грн., з яких: 26,72 грн. - пеня за прострочення сплати по кредиту; 18,42 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 28-39).
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст.546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.
Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Отже, в силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст.549 ЦК України).
Судом встановлено, що кредитний договір укладено в іноземній валюті, у позивача наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, а не в еквівалентному вираженні гривні до долара США на час вирішення спору.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 24.09.2014 року № 6-145цс14, яка є обов'язковою відповідно до ст.360-7 ЦПК України.
З правової позиції Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року, висловленій в постанові № 6-1680цс15, вбачається, що якщо у кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов`язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.
Стаття 554 ЦК України визначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не дотримується умов укладеного кредитного договору, в порядку та в строки, передбачені зазначеним договором, кредит не повернув, а право позивача невиконанням зобов`язання порушено, тому воно підлягає судовому захисту.
Аналізуючи вищезазначені норми законодавства, наявність у позивача ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, невиконання взятих на себе зобов`язань відповідачами по справі, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.526, 530, 629, 634, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 158, 197, 212-215, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська