САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4383/16-ц
Провадження № 2/206/1093/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Колтаковій М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат понесених на оплату комунальних послуг та інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних у звязку з неналежним виконанням судових рішень ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просить, стягнути з ОСОБА_3 на її користь в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 за період з липня 2015 року червень 2016 року - 4748,73 грн., а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь інфляційну суму станом на червень 2016 року включно, 3% річних станом на 31 липня 2016 року за несвоєчасне виконання судових рішень Самарського районного суду м. Дніпропетровська: від 01.10.2013р. по справі №206/4425/13-ц в розмірі 2170,87 грн.; від 26.05.2015р. по справі №206/1794/15-ц в розмірі 631,51 грн.; від 16.10.2015 року по справі №206/3781/15-ц в розмірі 2782,62 грн., а всього 5682,05 грн., мотивуючи тим, що відповідач є її колишнім чоловіком. За час шлюбу на її імя була придбана квартира АДРЕСА_1. Рішенням суду від 31 жовтня 2012 року за відповідачем було визнано право власності на ? частину цієї квартири. Вона самостійно несе витрати по утриманню цієї квартири. В цій квартирі ніхто не проживає та не зареєстрований. З липня 2015 року по червень 2016 року нею сплачено в рахунок оплати: за опалення 5750,00 грн, на утримання будинку та прибудинкової території 3000 грн., за воду -747,45 грн. Всього вона понесла витрат на оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 9497,45 грн. Частка відповідача складає половину, а саме 4748,73 грн.

Також рішеннями суду від 01.10.2013 року, від 26.05.2015 року, від 16.10.2015 року з відповідача на її користь стягнуті грошові суми. До цього часу ці рішення відповідачем не виконані в повному обсязі, тому з нього на її користь підлягає стягненню інфляційні суми та 3% річних.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, наполягали на його задоволенні в повному обсязі та зокрема зазначили, що у звязку з тим, що в квартирі ніхто не зареєстрований та не має лічильника на воду, тому нарахування по воді проводяться виходячи із тарифу на одну людину.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову обґрунтовуючи тим, що відповідач не проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2009 року та не користується, як власністю так і комунальними послугами. В цій квартирі на теперішній час проживає позивачка з синами. Позивачка користується майном одноосібно. Якихось договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо розподілу оплати комунальних послуг не існує, тому сплата комунальних послуг є лише її доброю волею. Окрім того, право власності за ним на цю квартиру не зареєстровано. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань та 3% річних у звязку з неналежним виконанням рішень судів, то ці вимоги безпідставні, оскільки не має жодних доказів того, що відповідачу було встановлено конкретні строки їх виконанням та сплати по них грошових коштів.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1980 року по 06 червня 2009 року.

09 вересня 2004 року згідно договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_2 (ОСОБА_1). Покупцем квартири в договорі зазначена позивачка ОСОБА_2

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що вищезазначена квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? її частину.

З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що нею за період з липня по червень 2016 року в рахунок оплати комунальних послуг за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Вознюка,8/3 сплачено: за опалення 5750 грн., за квартирну плату 3000 грн., за водопостачання 747,45 грн. (а.с.7-9).

Відповідач в судовому засіданні не спростовув того факту, що за цей період часу ним комунальні послуги не сплачувались.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. За положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Cт. 360 ЦК України визначає обов'язок співвласника брати участь у витратах на утримання спільного майна.

Зі змісту положень ст.ст. 66, 67, 151, 156, 162 ЖК України витікає обов'язок власників квартир забезпечувати їх схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію, брати участь у витратах у вигляді квартплати і комунальних послуг (в т.ч. теплової енергії, водопостачання) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, враховуючи зобов'язання сторін в рівних частках приймати участь у здійсненні квартирної плати і наданих послуг з теплопостачання та водопостачання, частина сплачених позивачем послуг по зазначених позиціях, підлягає компенсації за рахунок другого співвласника ОСОБА_3

Той факт, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо розподілу оплати комунальних послуг та те, що ОСОБА_3 з 2009 р. по теперішній час не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, але ж співвласником якої є за правилом ст. 60 СК України, не звільняє його від обов'язку утримувати належне йому майно, зокрема, сплачувати комунальні послуги та витрати по кварплаті.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача, що він не зареєстрував своє право власності на квартиру, тому у нього не виникає обов'язку нести витрати по її утриманню з наступних підстав.

Після купівлі вищезазначеної квартири у сторін виникло на неї право спільної сумісної власності. На той момент позивач, зареєструвавши на своє ім'я право власності на цю квартиру, фактично його реєструвала як спільну сумісну власність її та відповідача, в якій подальшому рішенням суду були визначені лише його частини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення з другого співвласника квартири ОСОБА_3 - половини вартості сплачених нею комунальних послуг по квартплаті , опаленню та водопостачанню за період з липня 2015 року по червень 2016 року в розмірі 4748,73 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується інших позовних вимог, то суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2013 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто: 9582,93 грн. в рахунок відшкодування сплачених коштів по виплаті кредиту за кредитним договором №1008-В/04 від 09 вересня 2004 року, укладеного між Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2009 року по 4 червня 2013 року, в рахунок відшкодування витрат на оплату комунальних послуг за період з 1 листопада 2010 року по червень місяць 2013 року включно - 9407,33 грн. та судові витрати в розмірі 229,40 грн. (а.с.11-12).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у звязку з неналежним виконанням рішень суду інфляцію в сумі 3850,58 грн., 3% річних в розмірі 1053,17 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. (а.с.13-14).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто: в рахунок відшкодування витрат по виплаті кредиту за період з липня 2013р. по вересень 2013р. - 3030,68 грн., в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг: по квартирі АДРЕСА_1 за період з серпня 2013 р. по червень 2015р. - 8277,85 грн. та по квартирі АДРЕСА_3 за період з липня 2014р. по червень 2015р. - 1933,36 грн. та за несвоєчасне виконання рішення суду інфляційну суму за період з листопада 2013р. по червень 2015р. включно у розмірі 12742,64 грн., 3% річних за період з 19.10.2013р. по 31.07.2015р. у розмірі 1028,38 грн., а всього: 13771,02 грн. (а.с.15-18).

Як зазначила позивачка до теперішнього часу вищезазначені рішення судів відповідачем не виконані, тому відповідно до ст. 625 ЦК України просила стягнути інфляційні нарахування та 3% річних.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Цією статтею регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Дана правова позиція була висловлена в Постанові Верховного суду України №6-2491цс15 від 02 березня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для виконання всіма судами України.

Судом встановлено, що ті правовідносини, які виникли між сторонами та з приводу яких ухвалювались вищезазначені рішення судів не є зобовязальними.

З рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, тому тільки наявність судового рішення не може бути підставою для застосування положень ст.625 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку не має підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України, оскільки між сторонами не виникло зобовязальних правовідносин, а вищезазначені рішення судів лише підтвердили наявність правовідносин, що виникли між сторонами та внесли в них ясність та визначеність.

Таким чином, в задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних сум та 3% річних за несвоєчасне виконання судових рішень слід відмовити у звязку з їх безпідставністю.

Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких, відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як розяснено в п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України та ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та враховуючи складання позовної заяви представником позивача, час витрачений ним у судових засіданнях при розгляді зазначеної справи, на користь ОСОБА_4 пропорційно задоволеним позовним вимогам, розмір яких склав 45,53% (10430,78 грн. розмір заявлених вимог, 4748,73 грн. - задоволені вимоги, що становить 45,53 %), підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 364,16 грн., виходячи з наступного розрахунку (800 грн. (сплачені позивачем за оплату послуг з надання правової допомоги) х 45,53%=364,16 грн.).

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 364,16 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягає стягнення судовий збір у розмірі 250,90 грн.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, 03.05.1954 р.н.(ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на утримання будинку та прибудинкової території та оплату комунальних послуг квартири АДРЕСА_2 за період з липня 2015 року по червень 2016 року в сумі 4748,73 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 364,16 грн. та судовий збір у розмірі 250,90 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко