Справа № 369/5989/16-ц
Провадження № 2/369/2859/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я. ,

за участю секретаря Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання, факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання, факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що 25.01.2006 помер її батько ОСОБА_3. За життя її батько не склав заповіту.

Зі слів позивача, на час смерті її батьку належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, який був набутий на імя її матері ОСОБА_4 за час їх шлюбу.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька позивача були вона, як донька, її мати ОСОБА_4, як дружина, та її сестра, відповідачка ОСОБА_2, теж як донька. Як стверджує позивач, всі вони спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом з батьком на час його смерті та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті батька до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не зверталися.

На переконання позивача, всі спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, а саме: вона, її мати ОСОБА_4, її сестра, відповідачка ОСОБА_2, успадкували у рівних частках майно її померлого батька, тобто кожний по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51.

02.03.2016 позивач звернулась до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 367/02-31 від 02.03.2016 з тих мотивів, що вона не змогла надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинок саме на імя померлого батька.

Крім того, зі слів позивача, 17.04.2009 померла її мати ОСОБА_4, яка за життя не склала заповіту.

За життя на імя матері позивача було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, буд. 51. З огляду на те, що будинок з надвірними будівлями і спорудами був набутий матірю позивача у шлюбі з її батьком, а також те, що батько помер раніше та мати прийняла спадщину після його смерті разом з позивачем та відповідачем, на момент смерті 17.04.2009 ОСОБА_4 належало 2/3 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Як вважала позивач, також її матері належала земельна ділянка площею 0,185 га, надана для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на якій розміщений вже згаданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері позивача були її доньки, позивач та її сестра, відповідачка ОСОБА_2. На думку позивача, всі вони спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом з матірю на час її смерті, при чому позивач без офіційної реєстрації для догляду за померлою. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері ніхто зі спадкоємців до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не звертався.

Позивач вважала, що всі спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, а саме: вона та відповідач, успадкували у рівних частках майно їх померлої матері, тобто кожний по 1/3 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Тобто, в результаті спадкування за законом після смерті батьків сторін вони з відповідачкою набули кожна по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

02.03.2016 позивач звернулась до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на якій розміщений спадковий будинок, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 368/02-31 від 02.03.2016 з тих мотивів, що вона не змогла надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої матері, а також доказів її фактичного прийняття спадщини, тобто постійного проживання на момент смерті разом зі спадкодавицею.

Позивач вказувала, що з огляду на вказані обставини вона не може зареєструвати своє право власності на успадковані нею 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинький район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, та земельну ділянку, на якій цей житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами розміщений, що змушує її звертатись до суду з даним позовом.

Посилаючись на викладене вище та норми закону, позивач просила суд: встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 17.04.2009, доводилась їй матірю; встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини з померлою 17.04.2009 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51; визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 25.01.2006, та ОСОБА_4, померлої 17.04.2009; визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку та розташованої в с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлої 17.04.2009.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що був сусідом ОСОБА_4, йому відомо, що вона померла у квітні 2009 року, позивач є її донькою, його будинок розміщений таким чином, що йому видно подвіря померлої ОСОБА_4, на час її смерті він постійно у її дворі бачив позивача, яка працювала по господарству, він вважає, що вони з померлою проживали як одна сімя.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є донькою подруги ОСОБА_4, їй відомо, що вона померла у квітні 2009 року, позивач є її донькою, вона часто зі своєю матірю приходила до померлої матері позивача додому в гості й бачила, що на час смерті ОСОБА_4 з нею постійно проживала позивач, вела з нею спільне господарство, мала спільний побут, допомагала їй, свідок вважала їх однією сімєю.

Позивач у судове засідання не зявилась, її представник звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі та участі позивача, просила позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на викладене у позові.

Відповідач в судове засідання теж не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У минулому судовому засіданні позов визнала, і це було прийнято судом.

У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2006 помер батько сторін ОСОБА_3, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 354655 від 24.02.2016.

Родинні відносини позивача з покійним батьком підтверджуються її свідоцтвом про народження серії VI-УР № 1444606 від 21.02.1964 року.

За життя ОСОБА_3 не склав заповіту.

На час смерті ОСОБА_3 йому належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, який був набутий на імя матері сторін ОСОБА_4 за час їх шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 30.05.1986 за реєстровим № 3115, зареєстрованого у Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.03.1993 до реєстрової книги № 275 за інвентаризаційним № 399.

Перебування батьків сторін у шлюбі підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 4 від 24.02.2016.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 були позивач, як донька, мати сторін ОСОБА_4, як дружина, та сестра позивача, відповідачка ОСОБА_2, теж як донька.

Родинні відносини матері сторін з ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК № 0670136 від 27.02.1966, а відповідача її свідоцтвом про народження серії І-БК № 418924 від 05.08.1975.

Як вбачається з довідок виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 463 від 24.02.2016 та № 601 від 14.03.2016, а також матеріалів спадкової справи до майна померлого ОСОБА_3, сторони та їх матір спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом з ним на час його смерті та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після його смерті до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не зверталися.

А отже, всі спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, а саме: позивач, мати сторін ОСОБА_4, сестра позивача, відповідачка ОСОБА_2, успадкували у рівних частках майно померлого ОСОБА_3, тобто кожний по 1/6 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51.

02.03.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 367/02-31 від 02.03.2016 з тих мотивів, що вона не змогла надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкову частину будинок саме на імя померлого батька.

17.04.2009 померла мати позивача ОСОБА_4, що вбачається зі свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 150743 від 24.04.2009.

Знову ж таки родинні відносини позивача з покійною ОСОБА_4 підтверджуються її свідоцтвом про народження серії VI-УР № 1444606 від 21.02.1964.

За життя ОСОБА_4 не склала заповіту.

За життя на імя ОСОБА_4 було на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 30.05.1986 за реєстровим № 3115, зареєстрованого у Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 24.03.1993 до реєстрової книги № 275 за інвентаризаційним № 399, придбано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51. З огляду на те, що будинок з надвірними будівлями і спорудами був набутий ОСОБА_4 у шлюбі з ОСОБА_3, а також те, що він помер раніше та мати сторін прийняла спадщину після його смерті разом із ними, на момент смерті 17.04.2009 ОСОБА_4 належало 2/3 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Також ОСОБА_4 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії КВ, виданого 22.08.1996 згідно з рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 82/2 від 26.06.1996 та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 204, належала земельна ділянка площею 0,185 га, надана для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на якій розміщений вже згаданий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були її доньки позивач та відповідач.

Родинні відносини відповідача з ОСОБА_4 вбачаються з її свідоцтва про народження серії І-БК № 418924 від 05.08.1975.

Як вбачається з довідок виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 462 від 24.02.2016 та № 600 від 14.03.2016, акту комісії Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.04.2016, показів свідків, а також матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_4, сторони спадщину прийняли, оскільки постійно проживали разом з нею на час її смерті та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті матері до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини не зверталися.

А отже, сторони у справі, як спадкоємці першої черги за законом після смерті ОСОБА_4, успадкували у рівних частках майно померлої матері, тобто кожний по 1/3 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Тобто, в результаті спадкування за законом після смерті батьків позивач та відповідач набули кожна по 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

02.03.2016 року позивач звернулась до державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, на території с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на якій розміщений спадковий будинок, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 368/02-31 від 02.03.2016 з тих мотивів, що вона не змогла надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя померлої матері, а також доказів мого фактичного прийняття спадщини, тобто постійного проживання на момент смерті разом зі спадкодавицею.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України.

У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно зі ст. 101 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час купівлі спадкового житлового будинку) в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року (чинної на час купівлі спадкового житлового будинку) визначено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток ( сумісна власність).

Статтею 15 ЦК України 2003 року визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 321 ЦК України 2003 рокуправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України 2003 рокувласник майна може предявити позов про визнання його права власності.

У ст. 1217 ЦК України 2003 рокупередбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на ст. 1218 ЦК України 2003 року, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України 2003 рокуправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1225 ЦК України 2003 рокувстановлено, що до спадкоємців житлового будинку переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій він розміщений.

У ст. 1261 ЦК України 2003 року передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України 2003 рокупередбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У ч. 5 ст. 1268 ЦК України 2003 рокувизначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України 2003 рокуспадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України 2003 рокуспадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України 2003 рокувизначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З огляду на п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року даний кодекс набрав законної сили 01.01.2004. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За правилами ч. 1 ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною 1 ст. 23 ЗК 1990 року (чинного на час отримання спадкової земельної ділянки у власність) визначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на час смерті моїх батьків), місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» за статтею 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з абз. 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованої квартири частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено у ч.ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Статтею 234 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 6 ст. 235 ЦПК України у разі наявності спору про право, встановлення факту, що має юридичне значення, повинно розглядатися у порядку позовного провадження.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З урахуванням проаналізованих правових норм та рекомендацій Верховного суду України в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4, яка померла 17.04.2009, доводилась позивачу матірю.

На момент смерті 17.04.2009 ОСОБА_4 з нею постійно проживала позивач, і цим самим спадщину після смерті матері прийняла.

Зважаючи на викладені вище обставини та норми закону, позивач успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_3, померлого 25.01.2006, та своєї матері ОСОБА_4, померлої 17.04.2009, всього: 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51.

Іншу частину вказаних житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки успадкувала ОСОБА_2, яка залучена у справі як відповідач.

Враховуючи наведені обставини, беручи до уваги рекомендації, висвітлені у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», керуючись ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 55, 58 Конституції України, ст.ст. 101, 112 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 15, 16, 321, 392, 1217, 1218, 1223, 1225, 1260, 1261, 1268,1296-1298, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 22, 28 КпШС УРСР, ст. 23 ЗК 1990 року, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 174, 114, 203, 209, 212-215, 218, 234, 235, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Києво-Святошинська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання, факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4, яка померла 17.04.2009, доводилась матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на час відкриття спадщини з померлою 17.04.2009 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Пушкіна, 51, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, померлого 25.01.2006, та ОСОБА_4, померлої 17.04.2009.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,185 га, наданої для обслуговування житлового будинку та розташованої в с. Софіївська Борщагівка, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлої 17.04.2009.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів, починаючи з дня наступного після його проголошення.

Суддя А.Я.Волчко