АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1090/16 Справа № 195/1329/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Омеко М. В. Доповідач - Гайдук В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Єлізаренко І.А., Калиновського А.Б.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року

по цивільній справі за позовом Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в інтересах малолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року Томаківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, звернулась до суду з позовом в якому просила позбавити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 батьківських прав відносно їх малолітніх дітей ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) і стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі по 1/3 частині всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ті обставини, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків: батько знаходить у місцях позбавлення волі, мати дітьми не піклується, не виявляє до них материнських почуттів, зловживає алкоголем, вже позбавлена батьківських прав відносно інших дітей (а.с. 1-4).

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року позовні вимоги до ОСОБА_5 було залишено без розгляду (а.с. 44).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 46-48).

В апеляційній скарзі Томаківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв'язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог (49-52).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно з п.п. 15, 16, 18 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» (п. 49) зазначається, «що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.»

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є матір'ю малолітніх ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-6).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2012 року ОСОБА_4 було позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 11).

Рішенням Новокиївської сільської ради №7 від 17 серпня 2015 року було порушено клопотання про вилучення дітей у ОСОБА_4, дітей влаштовано до Томаківської центральної районної лікарні, сім'ю направлено на соціальний супровід у зв'язку із кризовою ситуацією (а.с. 13). Із матеріалів справи вбачається, що будинок в якому зареєстрована відповідач та діти, за адресою АДРЕСА_1, є непридатним для проживання після пожежі, акт від 04.11.2015 (а.с.33). Постійного місця перебування ОСОБА_4 не має.

Згідно висновку Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та довідок наданих до суду апеляційної інстанції, висновку служби у справах дітей № 505 від 17 вересня 2015 року, ОСОБА_4 доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей (а.с. 15).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим, належних та переконливих доказів стосовно винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов'язками відповідачем або того, що вона є хронічним алкоголіком, суду надано не було.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні відомості перебування відповідача на обліку як неблагополучної родини, дані щодо проведеної профілактичної роботи з відповідачем до листопада 2015 року, а також відомості стосовно притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов'язків.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що відповідач рідко відвідувала дітей в лікарні, а також, що вже була позбавлена батьківських прав у відношенні двох інших дітей, оскільки ці факти само по собі не є доказами в підтвердження застосування крайньої міри - позбавлення батьківських прав у відповідності до ст.164 СК України. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 04.11.2014 р. за адресою АДРЕСА_2, зазначено, що ОСОБА_4 останнім часом не помічена у вживанні алкогольних напоїв, в будинку чисто, дитячі речі охайно складені, остання попереджена про відповідальність за життя та здоров'я дітей (а.с.39).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно її дітей на даний час відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Томаківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: