У Х В А Л А

4 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року в справі за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагентства у Житомирській області до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 вересня 2015 року, позов Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора задоволено: визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки від 28 березня 2010 року, укладені Радомишльською районною державною адміністрацією Житомирської області з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилено, рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 16 квітня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 22 вересня 2014 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 порушують питання про скасування судових рішень у справі та ухвалення нового рішення про відмову у позові в повному обсязі з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального права України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 203, 215, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилаються на постанови Верховного Суду України від 14 березня 2007 року, 3 жовтня 2011 року, 7 листопада 2012 року, ухвалу Верховного Суду України від 6 липня 2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року, 24 грудня 2014 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, задовольняючи позов прокурора, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшов висновку про те, що Радомишльська районна державна адміністрація Житомирської області не мала повноважень на укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які відносяться до земель рекреаційного призначення, для ведення індивідуального дачного будівництва, що є порушенням вимог статей 20 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_589064/ed_2015_07_01/pravo1/T012768.html?pravo=1>, 51 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_308/ed_2015_07_01/pravo1/T012768.html?pravo=1>, -122 Земельного кодексу України (далі ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_588970/ed_2015_07_01/pravo1/T012768.html?pravo=1>).

Крім того, Законом України «Про місцеві державні адміністрації» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_09_01/pravo1/T990586.html?pravo=1> та ЗК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2015_07_01/pravo1/T012768.html?pravo=1> встановлено виключний перелік випадків, при яких можуть бути передані у приватну власність земельні ділянки районною державною адміністрацією, у зв'язку з чим преюдиційними постановами Житомирського апеляційного адміністративного суду від 6 лютого 2014 року та від 16 червня 2014 року визнано протиправними та скасовано розпорядження голови Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області від 26 березня 2010 року №№ 98, 101 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Кримоцької сільської ради» відповідно ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Разом з тим, у справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, зокрема

- постанова Верховного Суду України від 14 березня 2007 року, судом розглянуто позов про визнання недійсними актів та договорів купівлі-продажу пакета акцій.

- ухвала Верховного Суду України від 3 жовтня 2011 року, судом розглянуто справу про визнання договорів застави обладнання яке є невід'ємною складовою частиною станції технічного обслуговування автомобілів, купівлі-продажу цього обладнання та передачу цього обладнання недійсними.

- ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року, розглянуто справу в якій оскаржувалися рішення Сорочинської сільської ради «Про передачу земель у приватну власність», відповідно до яких передано безоплатно у власність земельні ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця».

- постанова Верховного Суду України від 7 листопада 2012 року, розглянуто справу в якій оскаржувався договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку.

Отже, у справі про перегляд якої подано заяву та у вищезазначених справах, судові рішення в яких надані заявником для порівняння, наявні різні предмет та підстави позову, встановлено різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року не може бути прикладом неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України закрив провадження у справі враховуючи те, що вказана справа повинна бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Надані як приклад неоднакового застосування норм матеріального права ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 січня 2013 року та ухвала Верховного Суду Украхни від 6 липня 2011 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом Житомирського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, Головного управління Держземагентства у Житомирській області до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсними до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
А.Г. Ярема