Справа № 369/6394/16-ц
Провадження № 2/369/2987/16
РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії і скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії і скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, зобов»язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її тітка ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 травня 2013 року серії НОМЕР_1. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,3708 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельної ділянки площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, земельної ділянки площею 1,8547 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Вона в установлений законом термін звернулась до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини, оскільки за життя ОСОБА_3 не мала ні чоловіка, ні дітей, тобто спадкоємці першої черги відсутні.

На вимогу відповідача щодо надання документів, які підтверджують родинні стосунки з померлою, вона надала рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року.

06 липня 2016 року вона звернулась із заявою до відповідача з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій ОСОБА_3.

Однак, 07 липня 2016 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року у зв»язку з тим, що не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина.

Дану відмову вона вважала незаконною з огляду на наступне.

Після звернення до відповідача з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини звернувся також ОСОБА_4, який на підтвердження права на спадкування надав заповіт, посвідчений в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 343, та заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347.

Згідно заповіту, посвідченого в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради від 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок смерті заповідала йому все своє майно, а відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв., за реєстровим № 347, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_4 земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га, яка належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий 25 жовтня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності за НОМЕР_3.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Оскільки заповіт ОСОБА_3 від 22 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв. за реєстровим № 347 скасував попередній заповіт, складений 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, то ОСОБА_4 має право успадкувати за заповітом лише земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га.

Отже, усе інше спадкове майно: домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,3708 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, має бути успадковане спадкоємцями за законом.

Враховуючи те, що вона є племінницею ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року, а племінники спадкодавця відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги, оскільки за п. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхній матері, батькові, якби вони були живі на час відкриття спадщини, тому вона вважала, що має право на спадкування за законом майна, не охопленого заповітом ОСОБА_3 від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. За наявності таких обставин вона і звернулась до відповідача вчинити нотаріальні дії-видати свідоцтво про спадщину.

Отже, відповідачем не враховано приписи частини третьої ст. 1254 ЦК України, що призвело до неправомірної відмови у видачі свідоцтва на спадщину.

Відмова відповідача у видачі свідоцтва про право на спадщину, що оформлена постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, порушує її право на спадкування, і є підставою для судового захисту прав.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про спадщину за законом ОСОБА_1 і скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, та зобов»язати приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 свідоцтво про спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив його задовольнити.

У судове засідання відповідач приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в поданих суду запереченнях позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з"ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родичів від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

За правилами ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 Цивільного кодексу України.

Як зазначала позивач ОСОБА_1 у позовній заяві, після звернення до відповідача з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо, що з заявою про прийняття спадщини звернувся також ОСОБА_4, який на підтвердження права на спадкування надав заповіт, посвідчений в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 343, та заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. Згідно заповіту, посвідченого в.о. секретаря виконавчого комітету Княжицької сільської ради від 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок смерті заповідала йому все своє майно, а відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв., за реєстровим № 347, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідала ОСОБА_4 земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га, яка належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, виданий 25 жовтня 2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності за НОМЕР_3. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Оскільки заповіт ОСОБА_3 від 22 грудня 2004 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 22 грудня 2004 року в 15 год. 30 хв. за реєстровим № 347 скасував попередній заповіт, складений 22 грудня 2004 року в 11 годин за реєстровим № 343, то ОСОБА_4 має право успадкувати за заповітом лише земельну ділянку (пай) розміром 1,8547 га. Отже, як вказувала позивачка у справі в своєму позові, усе інше спадкове майно: домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,3708 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, земельна ділянка площею 0,2179 га, що знаходиться на території Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, має бути успадковане спадкоємцями за законом.

Враховуючи те, що вона є племінницею ОСОБА_3, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року, а племінники спадкодавця відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України є спадкоємцями другої черги, оскільки за п. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка б належала б за законом їхній матері, батькові, якби вони були живі на час відкриття спадщини, тому позивач ОСОБА_1 вважала, що має право на спадкування за законом майна, не охопленого заповітом ОСОБА_3 від 22 грудня 2004 року за реєстровим № 347. За наявності таких обставин вона і звернулась до відповідача вчинити нотаріальні дії-видати свідоцтво про спадщину. Відповідачем. на думку позивача, не були враховані приписи частини третьої ст. 1254 ЦК України, що призвело до неправомірної відмови у видачі свідоцтва на спадщину.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 13 травня 2013 року. 03 червня 2013 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом. 05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом. 05 листопада 2013 року ОСОБА_5 звернулась із заявою до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 та Княжицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визнання заповітів недійсними у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 липня 2015 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2015 року залишено без змін. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2016 року в справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту родинних відносин, заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту родинних відносин задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме те, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була племінницею ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Дані обставини підтверджуються копією Спадкової справи № 12/2013 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, наданої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,3708 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,2180 га, що розташована на території Княжицької сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, які належать померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 свою відмову мотивувала тим, що представник ОСОБА_1 звернулась із заявою щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на ім»я її довірительки після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3. У своїй заяві представник спадкоємця просить вирішити питання про видачу на ім»я її довірительки свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,3708 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,2180 га, що розташована на території Княжицької сільської ради, Києво-Святошинського району, Київської області, однак ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина.

Слід зазначити, що порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року «Про нотаріат».

Частиною 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що нотаріат в Україні-це система органів і посадових осіб, на які покладено обов»язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною 2 ст. 1 даного Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Статтею 50 вказаного Закону передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Обов»язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 даного Закону, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з вказаного Закону, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону, не є вичерпним. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обгрунтовувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

З вказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 з тих підстав, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, так як останньою складено заповіти на ім»я іншого громадянина.

Таким чином, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину в порядку спадкування за законом, приватним нотаріусом ОСОБА_2 не вказано, яким нормам чинного законодавства України відповідає її висновок про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав, які нотаріус зазначала в постанові, та нотаріусу слід було обгрунтувати своє рішення з посиланням на норми діючого законодавства, що регулюють ці правовідносини.

Однак, приватний нотаріус не мотивував належним чином в постанові про які конкретно заповіти і на яку особу вони складені спадкодавцем, і на чому грунтується висновок нотаріуса, що в зв»язку з складеними заповітами спадкодавцем на іншу особу ОСОБА_1 не може бути спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, та не зазначено, на підставі яких норм діючого законодавства нотаріус дійшов такого висновку, що унеможливлює ним видачу свідоцтв про право на спадщину в порядку спадкування за законом ОСОБА_1.

За таких обставин Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а тому позов в частині вимог позивача про визнання незаконною відмову у вчиненні нотаріальної дії і скасування Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року, підлягає задоволенню, і слід визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 і скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2.

Щодо заявлених вимог позивача ОСОБА_1 про зобов»язання приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 свідоцтво про спадщину за законом після смерті ОСОБА_3. яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, то дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки дане питання відноситься до компетенції нотаріуса, який вчиняє нотаріальні дії.

Так, згідно із главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус відмовляє у вчинені нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов»язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Главою 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчинені, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчинені нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Виходячи зі змісту глави 86 ЦК України, положень ст. ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» та глав 13, 14 Порядку, у разі встановлення обгрунтованості позову про оскарження нотаріального акта суд визнає такий акт неправомірним і скасовує його.

При цьому суд не має права зобов»язувати нотаріуса до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про нотаріат» та Порядком можуть здійснюватися лише нотаріусом за заявою особи, оскільки вказаними нормами передбачено і інші підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, які підлягають перевірці нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Керуючись ст. ст. 3, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 і скасувати Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 липня 2016 року приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.