У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, житлово-будівельного кооперативу «Волинь-1» про розірвання договору про спільну діяльність, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2010 року між нею, ОСОБА_5 та житлово-будівельним кооперативом «Волинь-1» (далі - ЖБК «Волинь-1») укладено договір про спільну діяльність. Предметом даного договору є спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 на взаємовигідних умовах.

ОСОБА_4 зазначає, що відповідно до умов договору її вкладом у спільну діяльність як учасника є земельна ділянка по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; вкладом у спільну діяльність відповідача ОСОБА_5 є грошові кошти у розмірі 550 тис. грн; вкладом у спільну діяльність відповідача ЖБК «Волинь-1» є діяльність із будівництва індивідуального житлового будинку.

Проте починаючи з дня укладення договору і по даний час відповідач ОСОБА_5 не сплатив їй необхідних для будівництва індивідуального житлового будинку грошових коштів в розмірі 550 тис. грн, відповідно вона не надала земельної ділянки для будівництва.

Крім того, зазначає, що у зв'язку з тим, що відповідач ОСОБА_5 тривалий час не виконував своїх грошових зобов'язань, позивач 13 грудня 2013 року відчужила зазначену земельну ділянку іншій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу. ЖБК «Волинь-1» не здійснював будівництво індивідуального житлового будинку оскільки вона не передала йому земельної ділянки для будівництва.

З огляду на викладені обставини просила позов задовольнити.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 7 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ЖБК «Волинь-1» про розірвання договору про спільну діяльність у частині вимог до ЖБК «Волинь-1» залишено без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено.

Розірвано договір про спільну діяльність укладений 13 вересня 2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ЖБК «Волинь-1».

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ЖБК «Волинь-1» про розірвання договору про спільну діяльність скасовано і провадження у справі закрито, а в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про спільну діяльність скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору про спільну діяльність відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судами установлено, що 13 вересня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ЖБК «Волинь-1» уклали договір про спільну діяльність. Предметом даного договору визначена спільна сумісна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1, Роботи по будівництву житлового будинку повинні бути виконані до листопада 2010 року.

За умовами договору ОСОБА_5 забезпечував внесення коштів по авансуванню будівництва та оплаті виконаних робіт, ОСОБА_4 зобов'язувалася надати замовнику 1/2 частини житлового будинку, а ЖБК «Волинь-1» зобов'язувався здійснити діяльність по замовленню та веденню будівельних робіт.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У матеріалах справи містяться копії квитанцій про виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором про спільну діяльність, у період із жовтня по грудень місяць 2010 року ОСОБА_5 вніс на рахунок ЖБК «Волинь-1» грошові кошти в розмірі 550 тис. грн. Із оспорюваного договору про спільну діяльність не вбачається, що грошові кошти на будівництво житлового будинку ОСОБА_5 мав сплачувати саме позивачу ОСОБА_4, яка відповідно до умов договору надає замовнику 1/2 частини житлового будинку.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко