Ухвала

іменем україни

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ЧерненкоВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду із зазначеним вище позовом, у якому просило стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором від 29 травня 2007 року в розмірі 4 557 006 грн 09 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 400 тис. грн зі сплатою 13,5% річних та строком повернення до 26 травня 2017 року.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 29 травня 2007 року банком було укладено договори поруки із ОСОБА_4 та із ОСОБА_5, за яким останні взяли на себе солідарну відповідальність разом з боржником за укладеним кредитним договором.

08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за згаданим вище кредитним договором, про що був повідомлений боржник.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 кредитних зобов'язань станом на 20 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 4 557 006 грн 09 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів усолідарному порядку.

ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов, у якому просила визнати її поруку припиненою, оскільки кредитор не пред'явив до неї вимог протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання - 09 вересня 2010 року.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, первинний позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто з солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» 4 557 006 грн 09 коп. заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судами установлено, що 29 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в сумі 400 тис. грн з терміном повернення до 26 травня 2017 року та зі сплатою 13,5 % річних.

Із метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, банком було укладено договори поруки від 29 травня 2007 року № 117196 із ОСОБА_4 та від 29 травня 2007 року № 117197 із ОСОБА_5, за якими поручителі взяли на себе солідарну відповідальність разом з боржником.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов'язань, станом на 20 червня 2013 року утворилася заборгованість, яка складає 4 557 006 грн 09 коп., із яких заборгованість за кредитом - 2 717 619 грн 04 коп., заборгованість за процентами - 1 839 387 грн 04 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість виникла у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд виходив із відсутності правових підстав для припинення поруки.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що строк виконання зобов'язання ще не настав, оскільки згідно з умовами кредитного договору та договору поруки від 29 травня 2007 року № 117196 датою виконання зобов'язання ОСОБА_3 визначено 26 травня 2017 року.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Статтею 554 ЦК України визначено, що хоча поручитель і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, збільшення процентної ставки за кредитним договором, яке у порушення умов договору поруки відбулося без згоди поручителя, внаслідок чого відбулося збільшення обсягу його відповідальності, є підставою для припинення поруки відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-67 цс 11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відмовляючи у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обмежився загальним висновком про відсутність підстав для визнання поруки припиненою.

При цьому, апеляційний суд, приєднавши до матеріалів справи копії додаткових угод від 23 січня 2009 року, укладених між банком та боржником, взагалі не надав їм ніякої оцінки, не встановив, чи збільшився обсяг відповідальності поручителя за укладеними додатковими угодами.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

За змістом п. 1.3 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.4 договорів поруки відповідальність поручителя й боржника є солідарною.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України не врахував, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, та не звернув уваги на те, що предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко

С.П. Штелик