АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/4738/2016 головуючий у 1-й інстанції: Антипова Л.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Болотова Є.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до суду із указаним позовом посилаючись на те, що 25 грудня 2007 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 56100 доларів США, зі сплатою 14% річних строком до 25 грудня 2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 грудня 2007 року між ВАТ "РайффайзенБанк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого банк прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Взяті на себе зобов'язання позичальник не виконала, у зв'язку з чим станом на 23 січня 2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 133895,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1070227 грн. 93 грн. Письмові вимоги банку до позичальника про погашення боргу залишились без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі Київської регіональної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", заборгованість за кредитним договором НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року у сумі 133895,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1070227 грн. 93 коп. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року у сумі 133895,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1070227 грн. 93 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом застосування процедури продажу встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку" та надати право ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі Київської регіональної дирекції, на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною встановленою на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та надати право ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", в особі Київської регіональної дирекції, на проведення усіх дій пов'язаний з реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року позов ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково.

Стянуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "РайффайзенБанк Аваль" заборгованість за кредитним договором в розмірі 657021 грн. 23 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 657021 грн. 23 коп. і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що фактично позивач надав позичальнику кредит лише в сумі 55000 доларів США. Первинні документи, які свідчать про отримання позичальником кредитних коштів в розмірі 1100 доларів США, в матеріалах справи відсутні, а тому банком неправомірно нараховано відсотки за користування кредитом та штрафні санкції на суму кредиту в більшому розмірі, ніж було отримано позичальником на підставі кредитного договору; судом також не враховано, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту з 30 грудня 2010 року, натомість до суду з вказаним позовом ПАТ "РайффайзенБанк Аваль" звернулось у березні 2014 року, а тому до вимог про стягнення заборгованості за період до 27 березня 2011 року необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 не оскаржується, тому в силу ст. 303 ЦПК України не перевіряється.

Особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 25 грудня 2007 року між ВАТ "РайффайзенБанк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_2 укладено кредитний договір НОМЕР_1, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредитні кошти у вигляді не відновлюваної кредитної лінії в розмірі 56100 доларів США, з яких 55000 доларів США для використання на кредит під заставу нерухомості, а 1100 доларів США для використання на сплату додаткового проценту згідно п. 1.4 договору, строком користування до 25 грудня2014 року, з процентною ставкою 14 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором НОМЕР_1, в той же день між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заріною М.В., згідно якого ОСОБА_3 передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності.

Згідно заяви на видачу готівки №0N7B6668 від 25 грудня 2016 року позивач виконав взяті на себе зобов'язання щодо видачі позичальнику грошових коштів в розмірі 55000 доларів США.

Натомість, ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 23 січня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 133895,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 1070227 грн. 93 коп., та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 34425,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 275159 грн. 42 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 13787,29 доларів США, що за курсом НБУ становить 110201 грн. 81 коп., пені за прострочення кредиту та відсотків в розмірі 85683,31 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 684866 грн. 70 коп.

11 січня 2015 року ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" зверталося з письмовою вимогою до позичальника про усунення порушень умов кредитного договору НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року, проте зазначені вимоги залишились без задоволення.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.

Згідно п. 3.3 договору сторони погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом виходячи з фактичної кількості днів в місяці та році (метод факт/факт). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щомісяця на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Згідно п. 5.1 договору позичальник зобов'язується виконувати умови, передбачені цим договором. Здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком та остаточне погашення отриманого кредиту до 25 грудня 2014 року (включно) на рахунок, зазначений в п. 4.1 цього Договору.

На підставі п. 5.7 позичальник зобов'язується в строки, передбачені цим договором, здійснювати повернення суми кредиту та сплати процентів - у валюті, що відповідає валюті кредиту. Позичальник зобов'язаний здійснювати сплату інших комісій, пені та штрафів в національній валюті України (по офіційному курсу НБУ на день сплати - для кредитів в іноземній валюті), крім випадків, передбачених тарифами кредитора.

Відповідно до п. 6.5 кредитного договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, щоо за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісії, передбачених цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс14 від 3 вересня 2014 року, яказгідно зі ст. 360-7 ЦПК України маєвраховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Установивши, що відповідач не виконує належним чином умови взятих на себе зобов'язань, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів з боржника й обгрунтовано частково задовольнив позовні вимоги банку, зменшивши розмір пені за вказаним кредитним договором на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки такий розмір значно перевищує розмір основного боргу та процентів

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Посилання скаржника на те, що ПАТ "РайффайзенБанк Аваль" звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості поза межами строку позовної давності є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2307цс15 від 2 березня 2016 року, яказгідно зі ст. 360-7 ЦПК України маєвраховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. А факт ухвалення у справі заочного рішення не дає підстав суду апеляційної інстанції вирішувати питання дотримання позивачем строків звернення до суду з відповідними вимогами.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не зверталась до суду першої інстанції з заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності, доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими.

Твердження скаржника щодо невідповідності наданого ПАТ "РайффайзенБанк Аваль" розрахунку заборгованості по кредитному договору фактичному розміру оплат, здійснених відповідачем на його виконання, також є безпідставними, оскільки будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку, у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_2 до суду надано не було.

Посилання скаржника на ту обставину, що фактично банк надав позичальнику кредит в сумі 55000 доларів США, а не в розмірі 56100 доларів США як зазначає позивач, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки п.1.2 кредитного договору НОМЕР_1 від 25 грудня 2007 року сторони погодили, що кредит надається в сумі 55000 доларів США на використання кредиту під заставу нерухомості, а кредит на суму 1100 доларів США на використання для сплати додаткового проценту, згідно з п. 1.4 договору, який передбачає сплату позичальником процентів авансом одноразово в день надання кредиту.

Не ґрунтуються на обставинах справи і доводи скаржника щодо фактичної суми заборгованості по кредиту саме в розмірі 33325,05 доларів США з урахування внесених позичальником платежів на погашення кредиту в розмірі 21674,95 доларів США (55000 доларів США - 21674,95 доларів США= 33325,05 доларів США), оскільки зазначені розрахунки не ґрунтуються на положення кредитного договору, зокрема, п. 3.4, який передбачає, що позичальник здійснює погашення заборгованості за договором в наступному порядку: нарахована пеня/штраф; комісії за обслуговування кредиту; заборгованість за процентами; заборгованість за кредитом.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

Є.В. Болотов