АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2404/15-ц 22-ц/774/1166/К/16
Справа №214/2404/15-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/1166/К/16 суддя Мхітарян С.С.
Категорія № 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

за участю: секретаря Маслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 08.08.2012 року в розмірі 22035,68 грн., а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «ПРИВАТБАНК» посилався на те, що між ним та відповідачем було укладено договір № б/н від 08.08.2012 року, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивачем було повністю виконано умови зазначеного кредитного договору, в той час як відповідач, в порушення умов вказаного договору, взяті на себе зобовязання не виконав, у звязку з чим за ним накопичилась заборгованість, яка станом на 31.01.2015 року становить 22035,68 та складається з наступного: заборгованість по кредиту 14252,97 грн.; заборгованість по відсоткам 5857,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1025,51 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення порушено принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Також на думку представника позивача, судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем в порушення ст. 60 ЦПК України не доведено за допомогою належних і допустимих доказів своїх доводів і заперечень. Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано норми права, які підлягали застосуванню, зокрема 204, 509, 526, 527, 626, 629, 638, 1054 ЦК України. У звязку із чим, представник відповідача вважає висновки суду безпідставними.

В судове засідання сторони не з?явились, про час і місце розгляду справи належним чином.

Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався та колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, виходячи з наступного.

Зокрема, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, як учасника розгляду справи.

Так, у судовому засіданні 20 вересня 2016 року оголошено перерву за усним клопотанням ОСОБА_2, який мав намір заявити клопотання про призначення судово-економічної експертизи по справі. Проте, в подальшому правом на участь у наступних судових засіданнях не скористався, надавши 05.10.2016 року до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні, яке було задоволено та відкладено розгляд справи на 18.10.2016 року, про що повідомлено позивача у телефонному режимі (а.с.143).

Проте, і 18 жовтня 2016 року відповідачем надано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні. На підтвердження даного факту надав суду довідку (а.с.145). Проте колегія суддів критично відноситься до вказаної довідки, оскільки вона не містить підпису лікуючого лікаря, в ній лише міститься підпис і печатка завідуючої відділенням ОСОБА_3, також довідка не містить номеру вихідної кореспонденції та дати її видачі.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, у своїх рішеннях, наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана в тому числі добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки. Зокрема, в § 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України», Європейський суд зазначив, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. У справі «Бочан проти України» Європейський суд з прав людини навіть дійшовши висновку про законність і обґрунтованість оскаржених судових рішень, все ж стягнув грошову компенсацію в розмірі 2 тис. євро лише за порушення судами України «розумних строків» розгляду справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги зловживання ОСОБА_2, його правом щодо участі в судових засіданнях, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір № б/н від 08.08.2012року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, довідка про умови кредитування та Умови надання і правила банківських послуг, Памятка клієнта та ОСОБА_4 (а.с.6-зворот).

За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконував, в результаті чого за ним станом на 31.01.2015 року накопичилась заборгованість в розмірі 22035,68 грн., яка складається з: 14252,97 грн. заборгованість за кредитом; 5857,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 400,00 грн. заборгованість за пенею та по комісією; а також штрафи в розмірі: 500,00 грн. фіксована складова та 1025,51 грн. процентна складова, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4-5).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності. Зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано доказів, щодо суми заборгованості та підстав зміни кредитного ліміту. Крім того, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо надіслання відповідачу досудової вимоги.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів щодо суми заборгованості, колегія суддів вважає помилковим, оскільки він спростовується матеріалами справи.

Зокрема, розмір суми заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, проти відповідач заперечував, проте не спростував його за допомогою належних і допустимих доказів. Між тим слід зазначити, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_2 мав намір заявити клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи. Проте, як зазначалось вище, правом на участь у наступних судових засіданнях не скористався, заяви про призначення експертизи, суду також не надав.

Висновок суду першої інстанції щодо не доведення позивачем правомірності зміни кредитного ліміту спростовується наступним.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З пункту 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг право на зміну розміру надання на платіжну карту кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням банку та без попередження клієнта.

При цьому у відповідності до ч. 3 ст. 642 ЦК України особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Проте, відповідач жодним чином не оскаржував зміну ліміту, натомість, користувався кредитними коштами з урахуванням збільшеного кредитного ліміту, що підтверджується сплатою за користування кредитом в період часу з 24.10.2012 року по 30.10.2014 року та відповідно свідчить згоди ОСОБА_2 із зміною кредитного ліміту.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності надання позивачем доказів правомірності збільшення кредитного ліміту. Застереження суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах справи рішень, на підставі яких було збільшено кредитний ліміт колегія суддів вважає помилковими, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, йдеться про те, що банк залишає за собою право збільшення кредитного ліміту за власним рішенням без попередження клієнта, проте Умовами не передбачено порядку ухвалення такого рішення ОСОБА_4, як-то письмова форма.

Крім того, суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо надіслання відповідачу досудової вимоги.

Проте, колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду, оскільки діючим законодавством та укладеним сторонами кредитним договором, не передбачено позасудового порядку вирішення спорів, що випливають із кредитних правовідносин, зокрема стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є прийнятними та спростовують висновки суду щодо безпідставності позовних вимог.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зазначених обставин, допустив неповноту дослідження доказів, висновки суду спростовуються письмовими доказами, суд припустився неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що в свою чергу призвело до неправильного вирішення спору по суті.

У зв'язку із цим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі частин 1,3,4 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне покласти на відповідача витрати ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» понесені ним у зв?язку зі сплатою судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.08.2012 року, яка станом на 31.01.2015 року становить 22035,68 та складається з наступного: заборгованість по кредиту 14252,97 грн.; заборгованість по відсоткам 5857,20 грн.; заборгованість за пенею та комісією 400,00 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; штраф (процентна складова) 1025,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 511,56 грн. за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М. Бондар

судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5