Справа № 275/242/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Руденка В.О.,

за участі секретаря Довгаленко О.І..,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. У подальшому, змінив позовні вимоги, залишивши в якості відповідача ОСОБА_2 та виключивши з кола відповідачів неповнолітню ОСОБА_4.

У своєму позові зазначив, що йому на праві власності згідно договору дарування від 18 лютого 2014 року належить житловий будинок АДРЕСА_1. Крім позивача в будинку зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Відповідачка з 2005 року у вищезазначеному будинку не проживає, проживає в АДРЕСА_2. Оскільки відповідач не є членом його сім'ї, не проживає в його будинку більше року і не бажає добровільно змінити місце реєстрації свого місця мешкання, він звернувся до суду за захистом порушеного права власності.

У судовому засіданні позивач підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, вказавши, окрім іншого, що реєстрація осіб, які не проживають фактично в будинку, заважає йому оформити субсидію та обмежує інші його права власника.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що не має будь-яких претензій на житло в будинку позивача, але вона не має власного житла щоб було де зареєструватися, тому заперечує проти позову, так як має бажання бути десь зареєстрованою. Пояснила, що дійсно тривалий час не мешкає постійно в будинку позивача. З 2014 року має місце мешкання в АДРЕСА_2, якою користується на умовах цивільного найму.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо вирішення позовних вимог поклалася на розсуд суду.

Дослідивши обставини справи в межах поданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно довідки Романівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області №217 від 27.05.2016 року вбачається, що за особовим рахунком НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1, власником житлового будинку та головою домогосподарства є позивач ОСОБА_1 Будинок належить йому на підставі договору дарування від 18.02.2014 року. Окрім інших, у житловому будинку зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка не проживає у вищезазначеному будинку з 2005 року.

Аналогічні відомості містить поданий позивачем Акт перевірки проживання від 25.05.2016року, підписаний депутатом сільської ради та сусідами позивача.

Копіями договору дарування житлового будинку від 18 лютого 2014 року, Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяження підтверджується, що ОСОБА_1 подаровано житловий будинок в АДРЕСА_1.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили пояснення позивача, пояснивши суду, що відповідачка ОСОБА_2 фактично не проживає у будинку позивача з 2005 року.

Допитаний судом в якості свідка ОСОБА_8 - член сім'ї відповідачки пояснив, що з 2010 року вони з ОСОБА_2 мешкають в Коростишеві, де винаймають житло.

Стаття 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 є рідною онукою позивача, однак вона є повнолітньою, після того як залишила будинок позивача, пройшло більше одного року, що було підтверджено наданими позивачем доказами та поясненнями сторін. Відповідачка оселилась та тривалий час мешкає в іншому житлі, визнає, що не має наміру користування житлом позивача.

Доводи відповідачки щодо її бажання бути десь зареєстрованою суд бере до уваги, проте не може обґрунтувати цими доводами судове рішення, позаяк вони не ґрунтуються на законі.

Чинне законодавство не містить норм про обмеження правового статусу громадянина України в залежності від наявності чи відсутності в нього зареєстрованого місця мешкання.

А згідно п.1.2. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 №1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за № 2109/22421, реєстрацією місця проживання або місця перебування особи є внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Отже для реєстрації місця мешкання визначальне значення має де людина мешкає фактично. Тому доводи відповідачки про формальне збереження реєстрації місця мешкання, яке не відповідає місцю фактичного проживання та всупереч волі власника житла, суперечитиме законодавству.

Судові витрати по справі розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі ст. 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Розподілити судові витрати по справі та стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 гривень (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Брусилівський районний суд Житомирської області.

Суддя В.О. Руденко