Справа № 442/3814/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/783/1992/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договром, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» у червні 2015 року звернулося з указаним позовом до ОСОБА_4 про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором №625/40/2-390 від 21.07.2008 року в розмірі 101 627,49 дол. США та сплачений судовий збір в розмірі 3 562,74 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором №625/40/2-390 від 21.07.2008 року, яка станом на 12.05.2016 року становить 101 672,49 дол. США, що еквівалентно 2 246 962, 029 по курсу НБУ станом на день постановлення рішення, та складається з 52 332,32 дол. США сума заборгованості за кредитом, 34 955, 95 дол. США сума заборгованості за відсотками, 5 732,16 дол. США розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 8 652,06 дол. США розмір пені за несвоєчасне сповнення відсотків.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вимоги мотивує тим, що судом не були враховані та взяті до уваги документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки саме такі підтверджують наявність чи відсутність заборгованості позичальника.

Окрім того звертає увагу на те, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області від 26.12.2012 року, яке набрало законної сили 08.01.2013 року звернуто стягнення на заставлене майно, ціна якого складала 321 860 грн., згідно іпотечного договору для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 68 873 дол. США. Та 13 049,47 грн. Також вирішено виселити відповідача з обумовленої квартири. У випадку звернення до виконання стягувачем цього рішення, може мати місце подвійне стягнення суми боргу за кредитним договором.

Із змісту оскаржуваного рішення взагалі не вбачається, за який період банком визначено та згідно яких складових заявлено до стягнення суму. Враховуючи задоволення судом позовних вимог в обумовленій у позовні заяві сумі, позивачем не надано правової оцінки та не відображено у представленому суду в межах справи розрахунку, не підтверджено первинною документацією зарахування вказаних сум.

Окрім того, судом не зясовано наявності чи відсутності обставин реалізації обумовленого заставного майна, що є істотним для визначення правильності заявленої до стягнення суми позивачем.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив. Просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Врахувати, що рішення суду на яке посилається відповідач не виконане. Банком враховано суми платежів, внесених боржником після винесення цього рішення і заявлено про стягнення суми боргу з врахуванням і цих платежів. Вважає необґрунтованим застереження представника відповідача про можливість подвійного стягнення, оскільки виконавчий лист банком на примусове виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не подавався, оскілки це є право, а не обов»язок стягувача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законим є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 21.07.2008 року між Акціонерно-Комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту №625/40/2-390 від 21.07.2008 року, за яким остання отримала кредит в сумі 55 000 дол. США зі сплатою 13,50 процентів річних (які згідно додаткової угоди №1 від 07.10.2008 року були зміненні на 14 відсотків), та комісій в розмірі та порядку визначених в Додатку №1 такого договору, що є його невід'ємною частиною, з відповідним графіком погашення за п.1.1.1. з кінцевим терміном до 20.07.2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань 21.07.2008 року між вказаними сторонами було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1.

26.12.2012 року заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду у справі №1306/7725/2012 року, яке набрало законної сили 08.01.2013 року, було звернуто стягнення на заставлене майно, ціна якого складала 321860,00 грн., згідно вищевказаного іпотечного договору для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 68873 дол. США та 13049,47 грн. Вказана сума боргу виникла станом на 16.02.2012 року. Також вирішено виселити ОСОБА_4 з такої квартири.

Представником відповідача не спростовано твердження представника банку про те, що вказане судове рішення у примусовому порядку не звернуто до виконання.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 13.05.2015 року така становить 101 672,49 дол. США та складається з 52332,32 Дол. США - сума заборгованості за кредитом, 34 955,95 дол. США - сума заборгованості за відсотками, 5732,16 Дол. США. - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 8652,06 Дол. США - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Правильність розрахунку, наданого банком відповідачем не спростовано в суді першої інстанції та не спростовано представником відповідача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, суд обґрунтовано застосував ст.ст. 526, 627, 610, 611, 1050, 1054. Навів у рішенні мотиви, за яких дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором, оскільки матеріалами справи встановлено факт виконання банком умов договору та неналежне виконання його умов відповідачем, як боржником.

Колегія суддів звертає увагу, що Кредитний договір та додатки до нього укладені з дотриманням вимог ст.1055ЦК України. Сторони дійшли згоди щодо всіх умов договору та витримана така процедура при укладенні додаткової угоди. Оскільки встановлено, що боржник не належно виконує боргове зобовязання, то наявні правові підстави для стягнення суми заборгованості у судовому порядку, про що суд постановив рішення.

Мотиви апеляційної скарги про те, що судом не були враховані та взяті до уваги документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки саме такі підтверджують наявність чи відсутність заборгованості позичальника, правильності висновків суду не спростовують, оскільки відповідачкою не надано іншого розрахунку заборгованості за вищезгаданим кредитним договором, який би підтверджував відсутність заборгованості останньої перед банком.

Наявність заочного рішенням Дрогобицького міськрайоного суду Львівської області від 26.12.2012 року, яке набрало законної сили 08.01.2013 року про звернення стягнення на заставлене майно, ціна якого складала 321 860 грн., згідно іпотечного договору для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 68 873 дол. США. та 13 049,47 грн. не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки як розяснив у п.9 Постанови №5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором /дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасно заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця /майновий поручитель/, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави /іпотеки належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо/ належить виключно позивачеві /частина перша статті 20 ЦК, статті 3,4 ЦПК/.

Доводи скарги про те, що із змісту оскаржуваного рішення не вбачається, за який період банком визначено та згідно яких складових заявлено до стягнення суму, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості із зазначенням його складових станом на 13.05.2015 року, яке суд взяв за основу.

Мотиви апеляційної скарги про те, що судом не зясовано наявності/відсутності /факту реалізації обумовленого заставного майна, що є істотним для визначення правильності заявленої до стягнення суми позивачем, не можуть бути підставою для скасування судового рішення оскільки представник відповідача не заперечив і не спростовував того, що зазначене вище рішення не виконане його довірителем добровільно та не виконане у примусовому порядку.

Внесення платежів боржником у зобов»язанні з метою погашення заборгованості по кредиту враховано позивачем і такі платежі відображені у розрахунку боргу, що виник станом на 13.05.2015 року про стягнення якого заявлено вимогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення ухвалене на основі поданих в судовому засіданні доказах. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п,1 ч.1 ст. 307, 308, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді