Справа № 505/206/16-ц
Провадження по справі № 2/505/408/2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2016 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Фабіжевського С. А.,

при секретарі Бондаренко Н. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія " Ваш Авто " про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", стверджуючи, що 29 жовтня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір №001962 про надання йому послуги по придбанню легкового автомобіля «Hyundai Tucson», 2012 року випуску, заявленою ціною 210000,00 грн. При цьому він сплатив відповідачу менше 20% вартості автомобіля, а саме 40000,00 грн., та його запевнили, що протягом 3-х днів він отримає автомобіль. Проте, вказаний автомобіль доставлений не був. Також позивач стверджував, що подавав заявку на придбання автомобіля «Hyundai Tucson», проте представник компанії представив йому інший договір, предметом якого є інший автомобіль - «Hyundai Elantra», вартість якого значно перевищує замовлений автомобіль. На вимогу повернути авансовий платіж у сумі 40000,00 грн., відповідач відмовився.

Вважає, що уклав договір під впливом обману працівників відповідача, а також помилки, яка виникла через неправильне сприйняття ним змісту і умов цього договору. Вважає, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу суперечить закону та порушує його права як споживача.

Позивач просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №001962 від 29 жовтня 2015 року, стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти за договором в розмірі 40000,00 грн., у якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати по справі.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія "Ваш Авто» укладено договір фінансового лізингу №001962 з додатками, предметом фінансового лізингу є автомобіль марки «Hyundai Elantra».

Згідно п.1.3 Договору ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», як лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу в користування позивачу, як лізингоодержувачу на строк і на умовах, передбачених договором.

Згідно п. 4.1 Договору лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмету лізингу.

Згідно Договору авансовий платіж це - обов'язковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у Додатку № 1 Договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку передбаченими договором.

Адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у Додатку № 1 до Договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу.

Як вбачається з копії квитанції № 5 від 29 жовтня 2015 року, позивач сплатив позивачу 40000,00 грн.

З п. 8.2 Договору вбачається, що вартість предмету лізингу на момент укладення договору становить 16275,00 доларів США. На дату укладення договору згідно обмінного курсу доларів США до української гривні гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 390600,00 грн. В Додатку № 1 до Договору вказано, що сума виплат авансового платежу становить 8137,50 доларів США (50% вартості предмета лізингу), адміністративний платіж 1627,50 доларів США (10% вартості предмета лізингу), 488,25 доларів США комісія за передачу (3% вартості предмета лізингу); курс долара на дату підписання договору становить 24,00 грн.

Пункт 1.7 Договору передбачає, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст.9 даного Договору.

Позивач звернувся з листом до відповідача, відповідно до якого просив припинити дію вищевказаного договору, повернути сплачені ним кошти в сумі 40000,00 грн.

Листом за вих. № 1036 «Лізингова компанія "Ваш Авто» повідомив позивача, що відповідно до договору від 29.20.2015 року ним було сплачено адміністративний платіж в розмірі 39060,00 грн. та аванс 940,00 грн., а відповідно до ст. 12 п. 12.1 договору вказаний адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає, тому авансовий платіж буде повернутий у розмірі 565,00 грн. Також, повідомлено, що на підставі його заяви договір лізингу № 001962 від 29.10.2015 року вважається розірваним з 23.11.2015 року.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч.2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За правилами ч.1 ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 807 ЦК України предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками.

Згідно ч.1ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг"лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Означені права лізингоодержувача не знайшли свого відображення у змісті оспорюваного договору.

Статтею 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» встановлено, що лізингові платежі можуть включати: а) суму яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору.

Як вбачається із змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору. Згідно додатку №1 до Договору розмір адміністративного платежу становить 1627,50 доларів США.

З огляду на положення статті 16 Закону адміністративний платіж не відноситься до витрат лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Про те, що адміністративний платіж не є лізинговим платежем свідчить і той факт, що у спірному Договорі у розділі "визначення термінів", лізинговий платіж і адміністративний платіж мають свої окремі визначення, із яких також випливає, що адміністративний платіж не підпадає під визначення лізингового платежу, наведене у ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Вказану обставину підтверджує і той факт, що пунктом п.12.1 оспорюваного Договору лізингу передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем комісія за організацію даного договору лізингоодержувачем не повертається.

Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Згідно ч.2 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З врахуванням вищевикладеного, аналізу договору фінансового лізингу, суд вважає, що в оспорюваний договір включені несправедливі умови, які зазначені у ч. 3ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Відповідно до положень ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Юридична природа договору фінансового лізингу та можливість викупу предмета лізингу, дає підстави для висновку, що укладаючи такий договір, споживач послуг має право знати обсяг фінансових зобов'язань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу.

За таких обставин, та відповідно до положень ст. 655 ЦК України, суд вважає, що погоджена сторонами ціна предмету лізингу є істотною умовою такого договору.

Також, із Договору та додатку №2 вбачається, що предмет фінансового лізингу належним чином не визначений, зокрема відсутні технічні та індивідуальні характеристики автомобіля, рік його випуску, продавець (постачальник), ціна у грошовій одиниці України, більш того замість автомобіля «Hyundai Tucson», 2012 року випуску, за ціною 210000,00 грн., як вказано у заяві позивача, у договорі вказано інший автомобіль - «Hyundai Elantra», та вартість зазначена 16275,00 доларів США.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність положень договору фінансового лізингу № 001962 від 29 жовтня 2015 року принципам добросовісності, розумності, справедливості та рівності сторін у договорі. Положення оспорюваного договору порушують вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин договір фінансового лізингу слід визнати недійсним.

Згідно з ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З квитанції, наданої позивачем вбачається, що він на виконання Договору сплатив відповідачу грошову суму у розмірі 40000,00 грн., відповідно ця сума підлягає стягненню з відповідача згідно вимог ч.1ст.216 ЦК України.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що діями Відповідача, Позивачу була заподіяна моральна шкода. Однак, суд не може погодитись з розміром відшкодування моральної шкоди, яка була визначена позивачем.

Таким чином, виходячи з положення ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається лише судом, розмір грошового відшкодування моральної шкоди на думку суду найбільш обєктивним та таким, що може компенсувати заподіяну позивачу моральну шкоду та яку необхідно стягнути з відповідача становить 3000,00 грн.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені нею судові витрати, а саме: у розмірі 487,20 грн. повязані зі сплатою судового збору.

Позивач просив також стягнути на свою користь судові витрати, повязані із оплатою правової допомоги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем та її представником надані суду розрахунок послуг адвоката та докази сплати позивачем грошових коштів за вказані послуги у розмірі 1560,00 грн., а тому вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 84, 88, 213-215 ЦПК України, ст. 23, 203, 215, 216, 655 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" та ОСОБА_1 договір фінансового лізингу № 001962 від 29 жовтня 2015 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Ваш Авто" на користь ОСОБА_1 кошти сплачені за договором фінансового лізингу № 001962 від 29 жовтня 2015 року в розмірі 40000 ( сорок тисяч) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Ваш Авто" на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Ваш Авто" на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп. та повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 1560 (одна тисяча пятсот шістдесят) грн.

В інших позовних вимогах відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайонний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя -