Справа № 346/3821/15-ц
Провадження № 22-ц/779/291/2016
Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю. Р.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

за участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., відділ Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., відділ Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтва про придбання арештованого майна з прилюдних торгів - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів від 12.12.2010 року видане під впливом помилки приватним нотаріусом Коломийського РНО Досин Н.Ф. та зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_1. Вважає, що при видачі вказаного свідоцтва нотаріусом не було перевірено наявність таких юридичних фактів, які дають йому право видати таке свідоцтво, зокрема, щодо відповідності оформлення поданих документів чинному законодавству. Також апелянт зазначає, що судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання щодо виклику нотаріуса в судове засідання, а нотаріус отримавши копію позовної заяви не проявила професійну етику, не спростувала та не заперечила обставини відносно помилки вчиненого правочину.

Крім того, апелянт вказує на помилковість придбання відповідачем ОСОБА_4 майна з прилюдних торгів, оскільки вона нібито зверталась в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні майном, мотивуючи його тим, що в належному їй майні проживають сторонні люди. На думку апелянта, це зайвий раз підтверджує помилковість сприйняття відповідачем природи укладеного правочину.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просила скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 вимоги підтримав з тих же мотивів, що зазначені у апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги не визнав, просить її відхилити, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим. Зазначив, що придбаваючи з прилюдних торгів житловий будинок АДРЕСА_1 була проінформована, що такий продається без земельної ділянки і на час продажу без реєстрації у ньому проживала позивач з сім'єю.

Приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф., представник відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явилися, хоч належно були повідомлені про розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07.12.2009 року з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ВТБ Банк» було стягнуто 70413 грн. 40 коп. боргу за кредитним договором М6.92-65/07-СК від 23.11.2007 року.

Крім кредитного договору, для забезпечення виконання своїх зобов'язань за Генеральною угодою №16.92-65/07 від 23.11.2007 року та кредитними договорами, що укладені, та/або будуть укладені на її підставі, 23.11.2007 року між ОСОБА_7 та ВАТ «ВТБ Банк» було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №Д-607. Предметом іпотечного договору було будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що на виконання вищевказаного судового рішення, 13.01.2010 року було видано виконавчий лист, а актом від 11.02.2010 року в процесі виконання вказаного рішення, державним виконавцем було здійснено опис, та накладено арешт на майно будинковолодіння в АДРЕСА_1.

Зазначених обставин жодна з сторін не заперечує.

23.09.2010 року Івано-Франківською філією ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» було проведено прилюдні торги, в результаті яких було реалізовано майно належне ОСОБА_2 будинковолодіння в АДРЕСА_1. Згідно акту про проведення прилюдних торгів арештованого майна від 24.09.2010 року вищевказане майно за 105 833 грн. придбала ОСОБА_4

На підставі акту про проведення прилюдних торгів арештованого майна у відповідності до вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.Ф. було видано відповідне свідоцтво та 12.11.2010 року зареєстровано у Коломийському МБТІ за №16929575.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що свідоцтво про придбання арештованого майна з прилюдних торгів, було видано нотаріусом помилково, а відповідач ОСОБА_4 при купівлі вказаного майна та оформленні свідоцтва на нього, в повній мірі не розуміла значення вчиненого нею правочину та помилялась щодо предмету купівлі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність посилання ОСОБА_2 на ч.1 ст.229 ЦК України та відсутність у діях відповідачів помилки щодо купівлі арештованого майна та видачі відповідного свідоцтва на нього.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Так з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, та ОСОБА_3 звертались в суд з скаргою на дії державного виконавця, вказуючи на те, що прилюдні торги відбулись з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження», та Інструкції про проведення виконавчих дій. За результатами розгляду в задоволенні вказаної скарги було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 зверталася в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про виселення з неповнолітніми дітьми з будинковолодіння, яке було придбане нею на прилюдних торгах. Вказаний позов було задоволено. В той же час рішенням Коломийського міськрайонного суду від 22.11.2011 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним акту від 24.09.2010 року про проведення прилюдних торгів арештованого майна та свідоцтва НОМЕР_1 від 12.10.2010 року про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів було відмовлено.

Таким чином обставини щодо проведення прилюдних торгів та видачі відповідного свідоцтва були предметом судового розгляду, і підстав для визнання таких неправомірним встановлено не було.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу змагальності незалежно від того, доводить відповідач відсутність фактів підстави позову чи ні, загальне правило розподілу доказових обов'язків залишається незмінним, і тягар доказування не переходить від однієї сторони до іншої, і підставу позову повинен довести саме позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З аналізу вказаних норм вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно суд, при розгляді справи по суті спору повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Із змісту позовної заяви та наявних у справі доказів, змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач ОСОБА_2 не вказала які саме її права порушені, не визнані чи оспорені, а також у чому саме полягають дії чи бездіяльність відповідачів по справі при порушенні її прав.

Що ж до посилання на порушення прав іншої особи( ОСОБА_4, внаслідок помилки) то таке представником самої ОСОБА_4 спростовується.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

В.А. Девляшевський