Справа № 2-144/11
Провадження № 2/522/1501/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування майна у добросовісного набувача, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, виселення та зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою про визнання угод купівлі-продажу недійсними, договорів дарування недійсними, визнання права власності на квартиру, про виселення та вселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01 березня 1999 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 купив квартиру 2 та квартиру 4 будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі та зареєстрував в ОМБТІ на своє імя. ОСОБА_1 ці квартири належали на праві приватної власності. Невідома ОСОБА_1 ОСОБА_9 12.06.2003 року звернулася до місцевого Малиновського суду м.Одеси з позовом про визнання угоди дійсною та визнання права власності на належні ОСОБА_1 квартири. В позові вона повідомила свідчення, яки не відповідають дійсності та надала, зі слів позивача, підроблену розписку та договір купівлі-продажу, на яких є ніби-то підпис ОСОБА_1

20.06.2003 року Малиновським місцевим судом м.Одеси було ухвалено рішення, яким за ОСОБА_9 було визнано право власності на належні ОСОБА_1 квартири. У суді були опитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, яки пояснили, що їм відомо про те, що нібито ОСОБА_1 подарував ОСОБА_9 свої квартири.

За таких обставин, керуючись ст.48 Закону України «Про власність», ст.ст. 202, 203, 230, 388 ЦК України, у своєму позові представник позивача просив визнати недійсними угоди купівлі-продажу між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, визнати угоди купівлі-продажу між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 недійсними, визнати угоду купівлі-продажу між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 недійсною, визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру 2 та квартиру 4 будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі, виселити відповідачів з усіма мешкаючими з ними особами з квартир №2 та №4 будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі та вселити ОСОБА_1 в ці квартири, покласти арешт на квартири 2 и 4 будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі та заборонити проводити в даних квартирах ремонтні роботи.

Відповідачі по справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до ОСОБА_1 з зустрічним позовом про відшкодування вартості, на яку збільшилася вартість квартири у результаті виконаного ремонту.

Свої позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 мотивували тим, що 19.12.2003 року вони придбали за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 180,1 кв.м. у ОСОБА_12 Вказана квартира була придбана через агенцію нерухомості «Атланта», з яким було укладено договір №1/124 від 10.12.2003 року. 23.12.2003 року для проведення ремонтно-будівельних робіт ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір №1/23/12 з ТОВ «Будкомлекс-ХХІ». В квартирі був здійснений капітальний ремонт згідно до кошторисної документації. В результаті виконаного капітального ремонту вартість квартири значно збільшилася, тому згідно зі ст.390 ЦК України, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили стягнути з ОСОБА_1 відшкодування суми, на яку збільшилася вартість квартири в результаті проведення капітального ремонту.

07.09.2015 року представником позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подано заяву, у який вона просить суд при розгляді зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, частину позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі та пояснив, що це майно на день смерті належало його бабусі ОСОБА_12, спадкоємцем якої є він та його брат ОСОБА_3 Рішенням Приморського районного суду м. Одеси за ним визнано право власності на ? частину квартири №2 в будинку №2 по Соборній площа в м.Одесі, в порядку спадкування.

ОСОБА_3 неодноразово повідомлявся судом про день та час проведення судових засідань, але до суду не зявлявся без повідомлення причин.

Третя особа Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не зявилась.

Суд, вислухавши пояснення сторін та перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню. Водночас підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 відшкодування шкоди з наступних підстав:

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні до них обставини:

01 березня 1999 року ОСОБА_1 придбав квартири під номером 2 та 4 у будинку №2 на пл. Соборній у м.Одесі на підставі договорів купівлі продажу .

12.06.2003 року ОСОБА_9 звернулася до Малиновського районного суду м.Одеси з позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.

20.06.2003 року позовні вимоги ОСОБА_9 були задоволені у повному обсязі, за ОСОБА_9 визнано право власності на квартири №2 та №4 в будинку №2 по площі Соборній у м.Одесі.

08.08.2003 року ОСОБА_9 продала спірні квартири за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_10, який у свою чергу 24.09.2003 року подарував їх за нотаріально посвідченим договором дарування ОСОБА_12

19.12. 2003 року ОСОБА_14, що діяла на підставі довіреності та в інтересах ОСОБА_12, продала, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 придбали у рівних частках квартиру АДРЕСА_2 та зареєстрували належним чином право власності на неї в органах ОМБТІ та РОН 25.12.2003 року, про що зроблено відмітку у книзі реєстрації прав власності.

Квартира за №2 в будинку 2 по пл.Соборній у м.Одесі залишилася у власності ОСОБА_12

13.12.2004 року ОСОБА_15, діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою про визнання угод купівлі-продажу недійсними, договорів дарування недійсними, визнання права власності на квартиру, про виселення та вселення.

07 лютого 2006 року суддею Приморського районного суду м.Одеси Турецькою І.О. провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1 було зупинено до розгляду Малиновським районним судом м.Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про визнання угод дійними.

09 листопада 2004 року ОСОБА_9 померла. До участі у справі у якості правонаступника ОСОБА_9 було залучено ОСОБА_16

04 червня 2009 року Малиновський районний суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_16 до ОСОБА_1 про визнання угод дійсними та визнання права власності на квартири 2 та 4 в будинку 2 по площі Соборній у м.Одесі.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2009 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси залишено без змін.

Рішенням Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року, за результатами розгляду касаційної скарги ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_1, касаційну скаргу задоволено, рішення Малиновського районного суду Одеської області та Ухвалу Апеляційного суду Одеської області у частині задоволення позову ОСОБА_16 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності - скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_16 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності відмовлено, у іншій частині рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 04 червня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 грудня 2009 року залишено без змін.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11.05.2005 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 було визнано за ОСОБА_3, яке було зареєстровано в органах ОМБТІ та РОН 16.05.2005 року. В подальшому квартира АДРЕСА_4 була реконструйована у нежитлове приміщення, про що 28 лютого 2006 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення першого поверху.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16.06.2009 року частині реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 43,3 кв.м. було привласнено номер 4, та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_7 Частині реконструйованої квартири АДРЕСА_1 загальною площею 136,8 кв.м. було привласнено номер 76, та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_13 2/3 частини, та за ОСОБА_5 1/3 частини.

Приморським районним судом поновлено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1

В процесі розгляду справи позовні вимоги ОСОБА_1 неодноразово уточнювалися. В останньому уточненому позові позивач просить витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №2 в будинку №2 по Соборній площі у м.Одесі, яка зареєстрована на теперішній час як нежиле приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2. Витребувати у ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_5 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №4 в будинку №2 по Соборній площі у місті Одесі, яка на теперішній час реконструйована та частина якої зареєстрована як квартира за №4 загальною площею 43,3 кв.м. за ОСОБА_7 та частина якої зареєстрована як квартира №76 загальною площею 136,8 кв.м., 1/3 частина якої зареєстрована за ОСОБА_5 та 2/3 частини якої за ОСОБА_13. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №2 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі, яка на теперішній час зареєстрована як нежитлове приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2, шляхом звільнення приміщення від осіб, що користуються даним нежитловим приміщенням. Зобовязати звільнити нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2 від осіб, які користуються даним приміщенням. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №4 в будинку №2, частина якої у теперішній час зареєстрована як квартира №4, частина як квартира №76 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одеса шляхом виселення осіб, що зареєстровані та мешкають в цієї квартирі. Виселити з квартири №4 (що реконструйована та зареєстрована за №4 та за №76) в будинку №2 по Соборгій площа в м.Одесі відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_13 (ОСОБА_6В.), ОСОБА_5 з усіма особами, що зареєстровані та мешкають в цієї квартирі.

Результатами висновків експерту, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також були уточнені. Позивачі вимагають стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2, згідно до ч.4 ст.390 ЦК України, на користь добросовісних набувачів, якими є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна, а саме 3 127 254 грн. (що еквівалентно 134 850 доларів США), згідно до висновку експерту та гроші, витрачені ними на утримання спірної квартири у сумі 65 800 грн. 26 коп. та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 гроші, витрачені на придбання спірної квартири за договором купівлі-продажу, у сумі 5 787 600 грн.

Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача .

Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобовязаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_15 підтримала позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним позивачу майном, а саме квартирою №2 та квартирою №4 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі в повному обсязі та пояснила, що 01 березня 1999 року гр-н ОСОБА_17, ОСОБА_2 ОСОБА_1 придбав квартиру №2 в будинку №2 по площі Соборній в м.Одесі за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_18, який внесено в реєстр за №2-1255.

Крім того, 01 березня 1999 року гр-н ОСОБА_17, ОСОБА_2 ОСОБА_1 придбав квартиру №4 в будинку №2 по площі Соборній в м.Одесі за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_18, який внесено в реєстр за №2-1259. Договори купівлі-продажу цих квартир були зареєстровані у МБТІ та РОН.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 20.06.2003 року за ОСОБА_9 було визнано право власності на квартиру 2 та квартиру 4 у будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі, яке ОСОБА_9 зареєструвала у ОМТІ та РОН.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 не був знайомий з ОСОБА_9, ніяких договорів з нею не укладав, тому представник ОСОБА_1 звернулася з відповідною заявою про скоєння шахрайських дій відносно квартири 2 та квартири 4 в будинку 4 по площі Соборній у місті Одесі, на підставі якої було порушено кримінальну справу за ч.4 ст.190 КК України.

В подальшому квартири неодноразово відчуждалися. Останніми власниками квартири 2 будинку 2 по площі Соборній в м.Одесі є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а власниками квартири 4 будинку 2 по площі Соборній в м.Одесі є ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7

З часу придбання квартир, позивач ОСОБА_1 особисті рахунки для сплати комунальних послуг на своє імя не оформляв, гроші на утримання квартир не сплачував. Після придбання квартир виїхав до ОСОБА_17 та на територію України не повертався.

Тому, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №2 в будинку №2 по Соборній площі у м.Одесі, яка зареєстрована на теперішній час як нежиле приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2. Витребувати у ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_5 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №4 в будинку №2 по Соборній площі у місті Одесі, яка на теперішній час реконструйована та частина якої зареєстрована як квартира за №4 загальною площею 43,3 кв.м. за ОСОБА_7 та частина якої зареєстрована як квартира №76 загальною площею 136,8 кв.м., 1/3 частина якої зареєстрована за ОСОБА_5 та 2/3 частини якої за ОСОБА_13. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №2 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі, яка на теперішній час зареєстрована як нежитлове приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2, шляхом звільнення приміщення від осіб, що користуються даним нежитловим приміщенням. Зобовязати звільнити нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2 від осіб, які користуються даним приміщенням. Усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №4 в будинку №2, частина якої у теперішній час зареєстрована як квартира №4, частина як квартира №76 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одеса шляхом виселення осіб, що зареєстровані та мешкають в цієї квартирі. Виселити з квартири №4 (що реконструйована та зареєстрована за №4 та за №76) в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_13 (ОСОБА_6В.), ОСОБА_5 з усіма особами, що зареєстровані та мешкають в цієї квартирі.

Представник відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_7, яки є позивачами за зустрічним позовом ОСОБА_19 пояснила, що 19 грудня 2003 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у рівних частках придбали у ОСОБА_12 квартиру під номером 4 у будинку 2 по площі Соборній у м.Одесі за оплатним договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_20 та зареєстрованим належним чином у ОМБТІ та РОН. Під час вчинення угоди купівлі-продажу, нотаріус перевіряв надані йому документи, а також наявність заборони на відчуження квартири, але ніяких перешкод для вчинення угоди не виявив. Тобто, на час укладання угоди купівлі-продажу квартири 4 будинку 2 по Соборній площі в м.Одесі, продавець ОСОБА_12 мала усі права, надані власникові майна відповідно до діючого на той час законодавства, у тому числі право розпоряджатися майном на власний розсуд.

З часу реєстрації договору у встановленому порядку, у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникло право власності на придбане майно.

Згідно до ст.319 ЦК України, власник на власний розсуд володіє, користується, та розпоряджається своїм майном. Тому, доводи позивача ОСОБА_1 про необхідність отримання згоди невідомого їх громадянина на проведення ремонту у власній квартирі, на думку ОСОБА_5 та ОСОБА_21, є нікчемними.

Після придбання квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили ремонтні роботи, згідно кошторисної документації, оригінали якої були надані суду для огляду. Усей час з грудня 2003 року до останнього часу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сплачували усі обовязкові платежі щодо утримання квартири, здійснювали поточні ремонтні роботи, про що свідчать роздруківки з особистого рахунку з КП «Ренесанс» та довідка про здійснення ремонтних робіт, тобто виконували усі обовязки, покладені на власника майна.

Згідно висновку експерту №295/967/938/14 від 20.03.2015 року, вартість невідємних поліпшень, на суму яких збільшилася вартість квартири 4 по площі Соборній, 2 у м.Одесі, складає 3127254 грн., що еквівалентно 134 850 доларів США.

Після проведення ремонту та інших заходів по утриманню квартири та будинку, вартість квартири значно збільшилася.

Крім того, за період з грудня 2003 року по 01.12.2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було сплачено у якості плати на утримання будинку та прибудинкової території 25 307 грн. 79 коп., що підтверджується довідкою КП «Ренесанс» від 09.12.2013 року, квитанціями про сплату комунальних послуг та роздруківкою за особистим рахунком 7002004.

Крім того, згідно довідки про склад сімї, наданої КП «Ренесанс» на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у квартирі №4 в будинку №2 по Соборній площі у м.Одесі зареєстровані та мешкають малолітня та неповнолітні діти власника квартири ОСОБА_13, а саме: ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За таких обставин, представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яки є позивачами за зустрічним позовом, просила суд відмовити позивачу ОСОБА_1 ОСОБА_2 повністю, але у разі задоволення позовних вимог позивача щодо витребування майна та виселення зі спірної квартири, стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , згідно до ч.4 ст.390 ЦК України, на користь добросовісних набувачів, якими є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна, а саме 3 127 254 грн. (що еквівалентно 134 850 доларів США), згідно до висновку експерту та гроші, витрачені ними на утримання спірної квартири у сумі 65 800 грн. 26 коп.

01 березня 1999 року гр-н ОСОБА_17, ОСОБА_2 ОСОБА_1 придбав квартиру №2 та квартиру №4 в будинку №2 по площі Соборній в м.Одесі за договорами купівлі-продажу. Після реєстрації в органах ОМБТІ та РОН ОСОБА_1 набув права власності на вказані квартири.

Згідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

ОСОБА_9 отримала право власності на квартири №2 та №4 в будинку №2 по площі Соборній в м.Одесі на підставі рішення суду, яке Рішенням Верховного Суду України від 18 серпня 2010 року було скасоване.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без достатньої правової підстави заволоділа їм.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту лише шляхом задоволення віндикаційного позову про витребування майна від добросовісного набувача.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року, Застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

У разі якщо під час судового розгляду за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння спірне майно було відчужено відповідачем іншій особі та передано їй у володіння, суд відповідно до статті 33 ЦПК за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі у справі цю особу як співвідповідача. При цьому відчужувач залучається до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (статті 35, 36 ЦПК).

Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

В той же час, набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

Доводи позивача про те, що органом досудового розслідування була порушена кримінальна справа за ознаками шахрайських дій, та цей факт є свідченням вибуття майна з володіння позивача ОСОБА_1 поза його волею, суд оцінює критично та не приймає до уваги з приводу того, що на час ухвалення рішення немає вироку суду відносно будь-якої особи за скоєння зазначеного позивачем злочину.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про витребування майна у добросовісного набувача, усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, виселення задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №2 в будинку №2 по Соборній площі у м.Одесі, яка зареєстрована на теперішній час як нежиле приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2.

Витребувати у ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_5 із незаконного володіння майно, а саме квартиру №4 в будинку №2 по Соборній площі у місті Одесі, яка на теперішній час реконструйована та частина якої зареєстрована як квартира за №4 загальною площею 43,3 кв.м. за ОСОБА_7 та частина якої зареєстрована як квартира №76 загальною площею 136,8 кв.м., 1/3 частина якої зареєстрована за ОСОБА_5 та 2/3 частини якої за ОСОБА_13.

Усунути ОСОБА_1 ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №2 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі, яка на теперішній час зареєстрована як нежитлове приміщення за адресою: м.Одеса, Соборна площа, 2.

Усунути ОСОБА_1 ОСОБА_2 перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, а саме квартирою №4 в будинку №2, частина якої у теперішній час зареєстрована як квартира №4, частина як квартира №76 в будинку №2 по Соборній площі в м.Одеса.

Виселити з квартири №4 (що реконструйована та зареєстрована за №4 та за №76) в будинку №2 по Соборній площі в м.Одесі відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_5

В задоволенні решти вимог відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь добросовісних набувачів ОСОБА_5, ОСОБА_13 та ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3 127 254 грн. (що еквівалентно 134 850 доларів США).

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 19.02.2016