Справа № 461/5879/15 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/783/1051/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, Львівського комунального підприємства «Айсберг» про усунення перешкод у користуванні подвір'ям загального користування, заїздом та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

Оскарженим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Усунено перешкоди в користуванні подвір'ям будинку №5 по вул. С.Стрільців у м. Львові та зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надати ключ від обмежувача в'їзду в подвір'я будинку №5 по вул. С.Стрільців у м. Львові.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення суду ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначають, що розміщення ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації», що знаходиться в житловому багатоквартирному будинку спричиняє чимало незручностей його мешканцям. Тому мешканці цього будинку, з метою захисту своїх прав провели збори мешканців та представників організацій, розташованих в будинку №5 по вул.Січових Стрільців у м. Львові та одноголосно прийняли рішення про відмову ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» та УТОС у наданні ключів до обмежувача руху при в'їзді до загального будинкового подвір'я. Апелянт посилається на норми ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» та ЦК України щодо володіння, користування та розпоряджання майном, яке перебуває у спільній частковій власності, у разі якщо в житловому будинку є приватизовані квартири при переобладнанні приміщень такого будинку під офіси, торговельні організації з використанням місць загального користування будинку необхідна згода власників приватизованих квартир. Вказує, що згода ОСОБА_7 чи ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» мешканці житлового будинку на використання квартири АДРЕСА_1 як нежитлової та на розміщення власне підприємства не давали.

Щодо позовних вимог позивача апелянт зазначає, що жодних перешкод щодо в'їзду на територію автомашин з допомогою УТОС ніхто не чинить, замок на металевому обмежувачі відкриває ОСОБА_3 за необхідності.

Крім того зазначає, що ОСОБА_2 не подав жодного документу, що підтверджувало б його повноваження представляти права ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації», оскільки це нежитлове приміщення належить саме цій організації, відповідних документів на представництво УТОС не подавала і ОСОБА_6

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4, на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та представника Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є користувачем приміщенням 1-го і 2-го поверху по вул. Січових Стрільців 5 у м. Львові, що підтверджується відповідним договором оренди та ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується реєстраційним посвідченням №214 від 16.02.1998 року та рядом інших документів.

На даний час ці квартири є нежитловими приміщеннями і в них на законних підставах здійснюють діяльність ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» та Львівська обласна організація Українського товариства сліпих (надалі УТОС).

Позивачі УТОС та ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» інтереси, яких представляють відповідно ОСОБА_6 та ОСОБА_2, користуються нежитловими приміщеннями, розміщеними в цьому будинку. Також у користуванні мешканців будинку №5 по вул. Січових Стрільців, 5 у м. Львові знаходиться подвір'я та заїзд на дане подвір'я.

Між сторонами та іншими мешканцями будинку по місцю проживання тривалий час виникають конфлікти.

Встановлено, що 20.05.2007 року в будинку створена ініціативна група (будинковий комітет) та головою обрано ОСОБА_3, а заступником ОСОБА_4 (а.с.108)

На загальних зборах 1.11.2013 року було вирішено встановити обмежувач в'їзду на подвіря будинку і ключі надати тільки мешканцям будинку (а.с.25-26,100-101), а на загальних зборах 6.11.2014 року було вирішено не надати ключі ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» та УТОС (а.с.27-28).

У вказаних протоках зборів зазначено, що особам, які не проживають в даному будинку ключі не надавати, бо від їхньої діяльності страждають мешканці будинку, оскільки наймачі нежитлових приміщень завдають їм незручності, що полягає у тому, що на подвір'я вказаного будинку в'їжджають сторонні автомобілі.

Встановлено, що ключі від обмежувача в'їзду на подвір'я будинку є в ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які відкривають його при потребі мешканців будинку.

Позивачі просили зобовязати відповідачів не чинити перешкод у користуванні спільним подвірям, надати ключа від обмежувача вїзду в подвіря будинку, відновити звукову сигналізацію, стягнути моральну шкоду.

Провіряючи доводи позивачів про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 вчиняють самоправні дії щодо блокування вїзду у спільне подвіря, не надаючи ключа іншим мешканцям від металевого пристрою, яким блокується вїзд у дане подвіря та, що вони своїми діями порушують права жителів будинку, що мають подвіря у спільному користуванні, не дають можливості заїхати на подвіря машинам та належним чином володіти та користуватись своєю власністю та найманим помешканням, суд встановив, що ці обставини підтверджені представленими доказами, зокрема і листом Львівського міськвиконкому №4-31-193 від 17.02.2015 року (а.с.138).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме усунути перешкоди в користуванні подвір'ям будинку №5 по вул. Січових Стрільців у м. Львові та зобовязати відповідачів надати ключ від обмежувача в'їзду в подвір'я в будинку №5 по вул. Січових Стрільців у м. Львові.

В частині відмови позовних вимог рішення суду не оскаржується та не є предметом апеляційного розгляду.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 2 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певний дій для запобігання такому порушенню .

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки позивачі здійснюють свою діяльність без порушень права мешканців будинку, тому з врахуванням цих норм вони правомірно вправі вимагати усунення перешкод в користуванні подвір'ям будинку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачі порушують права мешканців будинку, судова колегія не приймає до уваги, оскільки з листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-329 від 9.02.2015 року встановлено, що у результаті проведених обстежень не встановлено порушень працівниками ТзОВ «Львівське спеціалізоване підприємство протипожежної автоматики та охоронної сигналізації» прав мешканців будинку (а.с.29).

Одночасно в цьому листі зазначено, що ОСОБА_7 дозволено використовувати квартиру, як нежитлову.

Тому не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі щодо неправомірної діяльності вказаного товариства.

Хоча ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що наймачі нежитлових приміщень завдають їм незручності, що полягає у тому, що на подвір'я вказаного будинку в'їжджають сторонні автомобілі, однак належних доказів про це не представлено і крім того це заперечив ОСОБА_2

Представник Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_5 в засіданні судової колегії, заперечуючи апеляційну скаргу, підтвердила, що з сторони позивачів не встановлено порушень прав мешканців будинку.

Встановлено, що даному в будинку не створено Обєднання співвласників багатоквартирного будинку, будинок не знятий з балансу та знаходиться на обслуговуванні ЛМКП «Айсберг» і подвіря будинку не передано у власність мешканців будинку.

З пояснень сторін та представлених доказів встановлено, що подвіря будинку, як земельна ділянка прибудинкова територія, знаходиться у комунальній власності територіальної громади м.Львова.

Тому немає підстав вважати, що на підставі норми ст. 369 Цивільного кодексу України мешканці будинку самі вправі встановлювати порядок використання подвіря будинку.

Отже мешканці будинку, не погодивши з Львіською міською радою порядок користування подвірям будинку, не вправі самі забороняти позивачам у його використуванні за призначенням.

Тому не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.42 Земельного кодексу України та рішення Конституційного Суду України № 4-рп від 2 березня 2004 р. у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладові, горища, колясочні) передаються безоплатно у спільну власність співвласників багатоквартирного житлового будинку.

З врахуванням наведеного судова колегія вважає безпідставнимипосилання в апеляційній скарзі на те, що суд не прийняв до уваги рішення загальних зборах 1.11.2013 року та рішення загальних зборах 6.11.2014 року, які проведені до набрання чинності з 1 липня 2015 року норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином позивачі вони довели наявність порушеного права, а тому відповідно до вимог статті 391 ЦК України позов в цій частині задоволено.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. З висновками суду, які ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів, слід погодитися.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_9