Номер справи 623/5110/15-ц
Номер провадження 2/623/134/2016
РІШЕННЯ

іменем України

17 лютого 2016 рокуІзюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину,-

в с т а н о в и в:

25 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, уточненою в ході судового розгляду, до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину, вказує що з відповідачем по справі ОСОБА_3 з 21 вересня 1984 року знаходились у шлюбі.

15 липня 2011 року, в період шлюбу, за їх спільні кошти, ними було придбано автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1, бежевого кольору, 2008 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_3 Автомобіль було придбано за 12 000 доларів США.

09 вересня 2015 року вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, та під час розгляду вказаної справи дізналась, що 15 жовтня 2015 року, вже після звернення нею до суду з позовом про поділ майна подружжя, ОСОБА_3 без її згоди продав вищевказаний автомобіль ОСОБА_4 за 40 000 грн., коштів від продажу спільного автомобіля вона не отримала.

Посилаючись на ці обставини та указуючи і на те, що ОСОБА_3 розпорядився цінним майном подружжя без її письмової згоди, вона з підстав, передбачених ст. ст. 203, 215, 216,316, 369 ЦК України та ст. 65,67 СК України, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI ACCENT, укладений 15 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Зобов»язати ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_3 спірний автомобіль. Зобов»язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 40 000 грн., які він отримав від неї за продаж автомобіля. Стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, пояснили, що подружжя ОСОБА_3 спільно не проживають з 2008 року, позивач проживає у їх доньки за адресою : м. Ізюм, вул. М.Жукова,13 . Автомобіль було придбано в 2011 році на особисті кошти відповідача та кошти його батьків за 6000 доларів США. 15 жовтня 2015 року він продав спірний автомобіль за 40 000 грн. ОСОБА_4 з якою проживає однією сімєю з вересня 2014 року та мають спільну дитину. Вказані кошти в сумі 30 000 грн. він повернув своїм батькам.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 проживав з 2008 року один, спірний автомобіль придбав за власні кошти. 15 жовтня 2015 року вона придбала у ОСОБА_3 вказаний автомобіль за 40 000 грн., оскільки у ОСОБА_3 були борги і потрібно було з ними розрахуватись

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсного правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої , п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1984 року.(а.с. 7).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року шлюб розірвано, рішення набрало чинності 05.02.2016 року (а.с.97)

Згідно повідомлення регіонального сервісного центру Харківської області від 04.02.2016 року № 18 автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1, бежевого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САЕ668910, видано ВРЕР №1 м. Харків було зареєстровано за ОСОБА_3 15.07.2011 року. (а.с.90)

Вказаний автомобіль перереєстровано 15 жовтня 2015 року у центрі надання послуг ДАІ м. Балаклія на ОСОБА_4 згідно довідки-рахунку ААЕ227777, виданої 15.10.2015 року ПП «ВФ «Автолюбитель». (а.с.57,58)

Власнику ОСОБА_4 видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ 442276 (а.с.57)

Вартість транспортного засобу, згідно довідки-рахунку ААЕ227777, виданої 15.10.2015 року складає 40 000 грн. (а.с.57)

Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, пояснили суду, що сімю ОСОБА_3 знають давно, є сусідами. Позивач ОСОБА_2 стала їздити на заробітки в Росію, спочатку приїздила до чоловіка, а потім перестала. Подружжя ОСОБА_2 не проживає разом 7 років. Спірний автомобіль було придбано відповідачем ОСОБА_3 особисто, без участі його дружини, оскільки на той час вони вже разом не проживали.

Свідок ОСОБА_10, мати відповідача ОСОБА_3, пояснила суду, що її син не проживає з дружиною ОСОБА_2 з 2008 року.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше. Як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу встановлено, що подружжя не підтримує шлюбних стосунків майже сім років. Рішення набрало чинності 05 лютого 2016 року. (а.с.97)

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, на момент придбання 15.07.2011 року ОСОБА_3 спірного автомобіля подружжя ОСОБА_3 не підтримували шлюбних стосунків.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Посилання позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_6 на перебування в шлюбі з ОСОБА_3 на час придбання ним спірного автомобіля як підставу для визнання його спільною сумісною власністю подружжя та визнання правочину з відчуження автомобіля недійсним з підстав неотримання ним її згоди на продаж цінного майна подружжя є безпідставним, оскільки, автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1, бежевого кольору, 2008 року випуску був придбаний відповідачем ОСОБА_3 під час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин.

Представлені позивачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_6 докази на підтвердження позовних вимог про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину не дають суду можливості прийти до беззаперечного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Ухвалою Ізюмського міськрайоного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року за вказаним позовом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль HYUNDAI ACCENT, державний номер НОМЕР_1, бежевого кольору, 2008 року випуску.

Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набранням судовим рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,154,209,212,214-215,218, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсного правочину відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуюсий- суддя :