Справа №490/2029/16-ц 22.08.2016 22.08.2016 22.08.2016
Провадження №22-ц/784/1830/16
Справа №490/2029/16-ц
Провадження №22-ц/784/1830/16 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 Доповідач суду апеляційної інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: прокурора - Кадєєвої А.В.,

- позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

- позивача ОСОБА_5,

- представника відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області та Державної казначейської служби України - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_5, Державної казначейської служби України

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року, ухвалене за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Управління міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області, за участю прокурора Миколаївської місцевої прокуратури № 1 про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину внаслідок незаконного засудження,

встановила:

04 березня 2016 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 звернулися до суду з даним позовом, який обґрунтовували наступним.

19 лютого 2013 року слідчим управлінням УМВС України в Миколаївській області було відкрито кримінальне провадження № 0000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 3, ст. 203-2 ч. 1 КК України.

Після відкриття кримінального провадження відносно них стали проводитися оперативно-розшукові заходи, що полягали в попранні Конституційних прав людини, а 20 червня 2013 року їм було повідомлено про підозру у скоєні зазначених кримінальних правопорушень та 25 червня 2013 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

30 червня 2013 року старшим слідчим СУ УМВС України в Миколаївській області складено обвинувальний акт та направлено до суду.

11 квітня 2014 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва їх визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 3, ст. 203-2 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

22 січня 2015 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2014 року скасовано, кримінальне провадження відносно них закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через встановлену відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

-2-

Позивачі зазначали, що їм було незаконно повідомлено про підозру і незаконно засуджено, та вважали, що вони незаконно перебували під слідством та судом з 18 лютого 2013 року по 22 січня 2015 року, тобто 24 місяці 3 дні.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі вказували, що цим їм була завдана моральна шкода, яка полягає у глибоких моральних стражданнях, тому, що вони тривалий час мали доводити свою невинуватість у скоєнні злочину, сам факт притягнення до кримінальної відповідальності принижував їх людську гідність, понизив авторитет серед знайомих і друзів, негативно вплинув на ділову репутацію, порушив відносини з членами сім'ї, іншими родичами та в їх житті відбулися негативні зміни. Крім того, у період судового розгляду справи ОСОБА_5 перебувала у стані вагітності та 10 червня 2014 року у неї народився син, у зв'язку з тим, вона, при проведені судового розгляду справи, зазнавала душевних страждань, пов'язаних з переживаннями з нормальним розвитком плоду дитини та здоровим народженням дитини. Все це у сукупності негативно відобразилось на їх соціальному статусі та перспективах на майбутнє, порушило звичайний душевний стан та призвело до зниження самооцінки.

Виходячи із зазначеного позивачі просили, стягнути на користь кожної із них з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України через Державну казначейську службу України по 200 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з казначейського рахунку для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду, на користь ОСОБА_3 27 550 грн., на користь ОСОБА_5 27 550 грн..

Судові витрати віднесені на рахунок держави.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу УМВС України в Миколаївській області та прокуратура Миколаївської області, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просили скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Державна казначейська служба України, також не погодившись з зазначеним рішенням, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

В запереченнях на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, УМВС України в Миколаївській області, посилаючись на безпідставність її доводів, просило скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

-3-

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи з урахуванням принципу цивільно процесуального законодавства про те, що кожен учасник процесу повинен довести ті обставини, на які він посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2014 року позивачі були засуджені за ст. 28 ч. 3, ст. 203-2 ч. 1 КК України та їм призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 січня 2015 року вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2014 року відносно ОСОБА_3 і ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження відносно них закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через встановлену відсутність в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 5-22).

Судом також встановлено, що 19 лютого 2013 року слідчим управлінням УМВС України в Миколаївській області було розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000031 за фактом здійснення невстановленими особами діяльності з організації і проведення азартних ігор з метою отримання прибутку, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 203-2 ч. 1 КК України (а.с.146 - 150). 20 червня 2013 року позивачам було повідомлено про підозру у скоєні зазначених кримінальних правопорушень та 25 червня 2013 року обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі, суд дійшов висновку про те, що внаслідок незаконного притягнення як обвинувачених та перебування під слідством та судом ОСОБА_3 і ОСОБА_5 перенесені моральні страждання у зв'язку з їх тривалим перебуванням під слідством та судом, позбавленням їх протягом зазначеного часу можливостей у повному обсязі реалізувати свої звички і бажання, оскільки відносно них був обраний запобіжний захід, психологічними хвилюваннями, порушенням нормальних життєвих звязків. При цьому розмір моральної шкоди судом був визначений із врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань, яких зазнали позивачі через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством та судом з 20 червня 2013 року (з моменту предявлення підозри) по 22 січня 2015 року, що складає 19 місяців. Враховано було судом також наявність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, що призвели до вжиття заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Врахувавши зазначені обставини, та виходячи із засад виваженості та справедливості, суд визначив достатнім та розумним розміром відшкодування завданої ОСОБА_3 і ОСОБА_5

-4-

моральної шкоди суму 27 550 грн. відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді складала 1 450 грн.

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. При цьому апеляційний суд враховує те, що згідно з діючим законодавством саме суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнала особа, характеру немайнових втрат та інших обставин, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості, як того вимагає ч. 3 ст. 23 ЦК України, що і було зроблено судом в межах закону та його компетенції.

У звязку з викладеним не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг, як ОСОБА_3 і ОСОБА_5, так і Державної казначейської служби України про невідповідність висновків суду в частині розміру моральної шкоди обставинам по справі та вимогам закону, про невідповідність висновків суду в частині часу перебування під слідством та судом та розміру моральної шкоди обставинам по справі та вимогам закону.

Так, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

-5-

При цьому, право на відшкодування шкоди, завданої зазначеним у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1 -1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після провадження таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

В обґрунтування часу перебування під слідством та судом з 19 лютого 2013 року, позивачі в позові зазначали, що після відкриття кримінального провадження, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стали проводити оперативно-розшукові заходи, а саме надані ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва на проведення обшуків, про тимчасовий доступ до документів, які містять почерк ОСОБА_3 з Заводського центру зайнятості, про тимчасовий доступ до документів, які містять почерк ОСОБА_5 з місця попередньої роботи ТОВ «МетроКешендКеррі», отримані дозволи про проведення негласної слідчої (розшукової) дії-ауді-відео контролю місця, та проведені інші оперативні дії, які полягають в попранні Конституційних прав людини.

ОСОБА_5 тим, зі змісту постановлених рішень у кримінальній справі, не вбачається встановлення фактів того, що вказані оперативно-розшукові заходи відносно позивачів були проведені незаконно. Не надано суду і інших рішень суду щодо незаконності цих заходів.

За такого, висновок суду першої інстанції про те, що початком незаконного перебування позивачів під слідством та судом є 20 червня 2013 року (момент предявлення підозри), є вірним.

Згідно зі ст. 3 Закону України від 01 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством.

Як убачається з матеріалів справи, 20 червня 2013 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 203-2 КК України, а 25 червня 2013 року їх обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобовязання.

-6-

20 червня 2013 року старшим слідчим СУ УМВС України в Миколаївській області було складено обвинувальний акт та направлено для розгляду до суду.

11 квітня 2014 року вироком Заводського районного суду м. Миколаєва їх визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 28 ч. 3, ст. 203-2 ч. 1 КК України та призначено покарання у вигляді десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян. 22 січня 2015 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2014 року скасовано, кримінальне провадження відносно них закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через встановлену відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 знаходилися під слідством та судом з 20 червня 2013 року по 22 січня 2015 року, тобто 19 місяців.

Мінімальна заробітна плата на час ухвалення рішення судом першої інстанції становила 1 450 грн., тому сума, яка підлягає стягненню на користь кожної з позивачів в рахунок відшкодування завданої їм моральної шкоди не могла бути меншою, ніж 27 550 грн. Отже, з урахуванням конкретних обставин по справі, в тому числі і тривалості перебування ОСОБА_3 і ОСОБА_5 під слідством та судом, а також характеру пред'явленого обвинувачення, тяжкості вимушених змін у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які необхідно було вжити для відновлення попереднього стану, та врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд обґрунтовано визначив компенсацію моральної шкоди у вищезазначеному розмірі.

З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивачів про те, що судом не в повній мірі були враховані їх моральні страждання за час перебування під слідством та судом, а також те, що ОСОБА_5 при проведенні судового розгляду справи перебувала у стані вагітності та інші обставини, зазначені ними в позовній заяві, так як судом була дана належна правова оцінка усім обставинам у сукупності з іншими доказами по справі. Заявлений позивачами розмір моральної шкоди у 200 000 грн. - не відповідає обставинам справи та вимогам розумності і справедливості.

Разом з тим, слід зазначити, що суд, правильно дійшовши висновку про необхідність стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 і ОСОБА_5 за рахунок коштів Державного бюджету України, проте в резолютивній частині рішення помилково зазначив, що моральна шкода підлягає стягненню з Державного казначейства України, тому апеляційний суд вважає необхідним змінити рішення суду та викласти резолютивну частину рішення в зазначеній частині в наступній редакції: стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 27 550 грн. кожній.

В іншій частині рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5, Державної казначейської служби України задовольнити частково.

-7-

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2016 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в наступній редакції:

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 27 550 (двадцять сім тисяч пятсот пятдесят) грн.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на користь ОСОБА_5 27 550 (двадцять сім тисяч пятсот пятдесят) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7