Провадження №2/523/4151/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Суворовський районний суд міста ОСОБА_1 в складі

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1

цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною

Встановив:

19.07.2016 року до суду звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватні нотаріуси Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання угод недійсними та просила суд визнати недійсними односторонні правочини:

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_8 від 16.07.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 314 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_9 і ОСОБА_8 від 24.09.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 423 з моменту її підписання;

- визнати недйсною довіреність, яка видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_10 і ОСОБА_11 від 08.10.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованою за № 607 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_12 від 11.04.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 178 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_3 на імя ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 від 14.07.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за №1182 з моменту її підписання;

- визнати недійсною довіреність, яка видана ОСОБА_4 на імя ОСОБА_12 від 08.02.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за №124 з моменту її підписання;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обгрунтуванні своїх вимог позивач вказує на те, що зазначені довіреності:

- зареєстрована за №314 від 16.07.2012 року; зареєстрована за №423 від 24.09.2012 року; зареєстрована за №607 від 08.10.2013 року; зареєстрована за №178 від 11.04.2014 року, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_6, які були надані на підставі передоручення за довіреністю від 10.06.2012 року, наданої ОСОБА_1, який мешкає за адресою: 3150 ОСОБА_14, Дабьюк, Айова 52001, США, підписаної ОСОБА_15, нотаріусом штату ОСОБА_16, округу ОСОБА_17, від 10.06.2012 року, апостильованої, ОСОБА_18 Секретарем Штату, штат ОСОБА_16, Чикаго, США, 11.06.2012 року за №С12МН18823;

- зареєстрована за №1182 від 14.07.2015 року; зареєстрована за №124 від 08.02.2016 року, посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_5, які були надані на підставі передоручення за довіреністю від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_1, який мешкає за адресою: 3150 ОСОБА_14, Дабьюк, Айова 52001, США, підписаної ОСОБА_15, нотаріусом штату ОСОБА_16, округу ОСОБА_17, від 10.06.2012 року, апостильованої, ОСОБА_18 Секретарем Штату, штат ОСОБА_16, Чикаго, США, 11.06.2012 року за №С15МF17038.

На підставі зазначених довіреностей, наданих на праві передоручення, за період з 2012 року по сьогодня представники ОСОБА_1 приймали участь у судових справах, звертались до суду з вимогами до позивача ОСОБА_2, чим намагаються стягнути з неї кошти, втручаються в розподіл майна подружжя, та позбавити її права власності, порушуючи її конституційні права та інтереси, а також заважаючи здійснювати господарську діяльність.

Позивач ОСОБА_2 посилається на листа офису секретаря штату ОСОБА_16 США від 20.01.2016 року, згідно якого, на її думку, довіреності надані ОСОБА_1 в США від 10.06.2012р. та 06.06.2015р. не посвідчувались апостилями від 11.06.2012 року за №С12МН18823 та від 08.06.2015 року за № С15МF17038 відповідно.

Також позивач стверджує, що ОСОБА_1 на території США не перебуває, оскільки, відповідно до листа Міністерства закордонних справ України за №71/ВКЗ/19-09/-50336 від 30.06.2016 року та листа Посольства США в Україні від 11.08.2016 року, стосовно перебування ОСОБА_1 на території США в зазначених установах відсутня.

Посилаючись на порушення відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4 ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України позивач ОСОБА_2 просила задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі, треті особи письмових заперечень, пояснень, будь-яких клопотань до суду не надали.

В судовому засідані позивач та її представник надали пояснення, в яких підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Представники відповідачів, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволені позову відмовити.

Треті особи, приватні нотаріуси Одеського міського нотарійального округу ОСОБА_6, ОСОБА_5 до судового засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались. За заявою ОСОБА_7, від 02.09.2016 року, суд 05.09.2016 року залучив його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

В своїй заяві третя особа ОСОБА_7, який не заявляє самостійних вимог на предмет спору, зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_2 підтримує, вважає їх обгрунтованими і законними та просив розглянути справу без його участі.

Обгрунтування своєї незгоди представник ОСОБА_3 ОСОБА_12, зазначила, що оспорювані довіреності ніяким чином не порушують інтереси позивача ОСОБА_2, оскільки вони визначають тільки дії представників. Далі заначила, що у відповіді, наданої позивачем з офісу серктаря штату ОСОБА_16, не вбачається, що відповідь стосується саме довіреностей, наданих ОСОБА_1 в США від 10.06.2012 року та 06.06.2015 року. Відповіді, надані позивачем з МЗС України, Посольства США в Україні, не свідчать про те, що ОСОБА_1 відсутній на території США.

Також представник ОСОБА_3 зазначила, що не можно визнавати недійсними довіреності, надані на підставі передоручення представниками ОСОБА_1 в Україні, якщо не визнані недійсними довіреності, надані ОСОБА_1 в США.

В підтвердження факту надання ОСОБА_1 довіреностей в США, представник ОСОБА_3 надала суду для огляду оригінали довіреності від 10.06.2012 року, наданої ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3 і відповідно до п.9 на імя ОСОБА_4, посвідчені нотаріусом округу ОСОБА_17, штату ОСОБА_16, США, ОСОБА_15, апостильована за №С12МН18823 від 11.06.2012 року за підписом секретаря Штату Іллінойс, США, Джессі Уайтом, з її перекладом, та довіреності від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3 і відповідно до п.7 на імя ОСОБА_4, посвідчені нотаріусом округу ОСОБА_17, штату ОСОБА_16, США, ОСОБА_15, апостильована за №С15МF17038 від 08.06.2012 року за підписом секретаря Штату Іллінойс, США, Джессі Уайтом, з її перекладом.

Також для огляду до суду, представником ОСОБА_3 - ОСОБА_12, був наданий оригінал поштового конверту, в якому було відправлено довіреність з США, зі штрих кодом 00 99 9320, та із зазначенням дати відправлення з США - «14.06.2012 року» нібито ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_19.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_20, на заперечення представника ОСОБА_3 ОСОБА_12, пояснили, що на підставі оспорюваних довіреностей, представники звертались до Суворовського районного суду м. Одеси з різними позовними вимогами до позивачки, справа №523/6373/13-ц про стягнення боргу на суму 50 000 доларів США, справа №523/19398/14-ц про стягнення коштів, справа №523/5884/16-ц про застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів в сумі 1 240 805,00 грн., справа №523/6282/15-ц про визнання недійсним свідоцтва про право власності кафе-бару «Монте-Кристо», яке належить позивачу ОСОБА_2 (справа приєднана до справи №1527/3743/12 про поділ майна подружжя). Зазначене свідчить, що на підставі оспорюваних довіреностей представники ОСОБА_1 на протязі декількох років незаконно намагаються стягнути з ОСОБА_2 кошти, позбавити її майна, втручаються в розподіл майна подружжя, порушуючи її конституційні права та інтереси, а також заважаючи здійснювати господарську діяльність.

Позивачка зазначила, що до офісу секретаря штату Іллінос, США, був надісланий адвокатський запит №1-12/15 від 15.12.2015р. щодо апостилювання довіреностей, наданих ОСОБА_1 в США, в якому чітко ставилось питання про апостилювання саме довіреностей від 10.06.2012р. і 06.06.2015р. і зрозуміло, що і відповідь стосується саме цих довіреностей.

Представник позивача - ОСОБА_20, в судовому засіданні для огляду надав копії завірені належним чином рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014р. у справі №523/6373/13-ц, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.07.2016р. у справі №523/5884/16-ц, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2016р. у справі №1527/3743/12, ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2016р. у справі №523/19398/14-ц, та адвокатський запит до США від 15.12.2015р. №1-12/15 з перекладом, з яких вбачається, що при постановленні цих рішень в судових засіданнях приймали участь саме ті представники, які представляли інтереси відповідачів за сфальсифікованими дорученнями.

Також позивач ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_20, пояснили, що не можна визнати недійсними довіреності нібито наданими ОСОБА_1 в США, якщо з документів наданих до суду ОСОБА_1 в США відсутній і він фізично не міг їх надати, тому й визнавати нема чого. Жоден офіційний орган ні МЗС України, ні Посольство США в Україні, які безпосередньо зобовязані мати інформацію, стосовно перебування громадян України у США, не мють інформації щодо перебування ОСОБА_1 в США, та взагалі не можливо поїхати до США не отримавши дозвіл у Посольстві США в Україні.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 надані довіреності від 16.07.2012 року реєстр №314; від 24.09.2012 року реєстр №423; від 08.10.2013 року реєстр №607; від 11.04.2014 року реєстр №178, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 для представлення інтересів ОСОБА_1

Зазначені довіреності надані ОСОБА_3 на підставі передоручення за довіреністю від 10.06.2012 року наданої ОСОБА_1, який постійно проживає в США за адресою: 3150 ОСОБА_14, Дабьюк, Айова 52001, США, посвідченої нотаріусом штату ОСОБА_16, США ОСОБА_15, до якої доданий апостиль за №С12МН18823 від 11.06.2012 року, підписаний секретарем штату ОСОБА_16, США, Джессі Уайтом, на імя ОСОБА_3 та за п.9 ОСОБА_4, на представлення інтересів ОСОБА_1 в Україні.

14.07.2015 року ОСОБА_3 надав довіреність за реєстром №1182, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, для представлення інтересів ОСОБА_1

Та 08.02.2016 року ОСОБА_3 за заявою, зареєстрованою за №123, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відмовився від виконання обовязків агента за довіреністю від 10.06.2015 року, наданої ОСОБА_1 в США, на підставі п.7 довіреності і призначено наступним агентом ОСОБА_4

08.02.2016 року ОСОБА_4 надав довіреність за реєстром №124, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, для представлення інтересів ОСОБА_1

Довіреності від 14.07.2015 року за реєстром №1182, та від 08.02.2016 року за реєстром №124, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, надані ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відповідно, на підставі передоручення за довіреністю від 06.06.2015 року, наданої ОСОБА_1, який постійно проживає в США за адресою: 3150 ОСОБА_14, Дабьюк, Айова 52001, США, посвідченої нотаріусом штату ОСОБА_16, США ОСОБА_15, до якої доданий апостиль за №С15МF17038 від 08.06.2015 року, підписаний секретарем штату ОСОБА_16, США, Джессі Уайтом, на імя ОСОБА_3 та за п.7 ОСОБА_4, на представлення інтересів ОСОБА_1 в Україні.

Представники на підставі довіреностей, наданих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подавали позови до позивача ОСОБА_2, приймали участь у розгляді справи про поділ майна подружжя, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним

договором України.

Згідно п. с) ст.1 Гаагської конвенції від 05.10.1961р., що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої 10.01.2002р. приєдналась Україна, та набула чинності 22.12.2003р. (надалі Конвенція), зазначено, що ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави, до таких документів належать нотаріальні акти.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (ст.3 Конвенції).

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції (ст.4 Конвенції).

Відповідно до зразку апостиля (додаток до Конвенції), апостиль повинен мати наступну інформацію:

Країна ________________________

Цей офіційний документ

підписаний ____________________

у якості _______________________

містить проставлену печатку/штамп __________

Підтверджено

у ______________________________

дата ___________________________

ким ____________________________

№ _____________________________

Печатка/штамп __________________

Підпис _________________________

Положення ст.5 Конвенції вказують, що заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Судом оглянуто оригінали довіреностей з апостилями наданих представником ОСОБА_3

Так довіреність від 10.06.2012 року, яка надана ОСОБА_1 в США, посвідчена нотаріусом штату ОСОБА_16 ОСОБА_15, округу ОСОБА_17 штата ОСОБА_16, США, з апостилем за №С12МН18823 від 11.06.2012 року підписаний секретарем штату ОСОБА_16, США, Джессі Уайтом. В апостилі за №С12МН18823 від 11.06.2012 року згідно п.2 вказано «Цей офіційний документ було підписано Девідом Орр», та в п. 3 «який діє в якості Секретаря округу/ округ ОСОБА_17».

Довіреність від 06.06.2015 року, яка надана ОСОБА_1 в США, посвідчена нотаріусом штату ОСОБА_16 ОСОБА_15, округу ОСОБА_17 штата ОСОБА_16, США, з апостилем за №С15МF17038 від 08.06.2015 року підписаний секретарем штату ОСОБА_16, США, Джессі Уайтом. В апостилі за №С15МF17038 від 08.06.2015 року згідно п.2 заначено «підписаний ОСОБА_18» та в п.3 «як секретар штату».

Відповідно до ст.98 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України.

За результами огляду довіреностей і апостилей, вбачається, що обидві довіреності посвідчувались однією особою - нотаріусом штата ОСОБА_16 округу ОСОБА_17 ОСОБА_15, однак в апостилях до довіреностей посвідчувались підпис та печатка/штамп інших осіб, але не нотаріуса штата ОСОБА_16 округу ОСОБА_17 - ОСОБА_15. Викладене свідчить про порушення норм Гаагської Конвенції 1961 року щодо скасування вимог легалізації іноземних офіційних документів.

Суд приходить до висновку про те, що апостилі № С12МН18823 від 11.06.2012 року і №С15МF17038 від 08.06.2015 року посвідчували підписи та печатки/штампи осіб, зазначених в цих апостилях для інших документів, що підтверджує і відповідь офісу секретаря штату ОСОБА_16, США, від 20.01.2016 року.

Також суд критично ставиться до поштового конверта зі штрих кодом 00 99 9320, наданого представником ОСОБА_3, для огляду, в якості доказа, яким надсилалась 14.06.2012 року довіреність від 10.06.2012 року, надана нібито ОСОБА_1, з США. Зазначений поштовий конверт не містить жодного поштового штампу відділення звязку в США, з якого ніби то відправлений конверт, та написи адресатів на поштовому конверті нечіткі, розмиті.

Крім того, з листів Міністерства закордонних справ України №71/ВКЗ/19-09/-50336 від 30.06.2016 року та Посольства США в Україні від 11.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 не перебуває на території США та ці офіційні органи зовсім не мають ніякої інформації стосовно нього.

Належних доказів перебування ОСОБА_1 на території США, або його постійного проживання в США відповідачами до суду не надано.

На підставі досліджених фактів, суд вважає, що ОСОБА_1 не міг надати довіреності на імя ОСОБА_3 і ОСОБА_4, для представлення його інтересів в Україні, як від 10.06.2012 року так і від 06.06.2015 року.

Таким чином, ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та ітересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абзаці 1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

За таких обставин, факт видачі та нотаріального посвідчення оспорюваних довіреностей суперечить актам цивільного законодавства України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністью.

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Доводи відповідачів, зазначені у запереченнях проти позовів, зокрема про те, що права позивача не порушені, вважаються судом безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не мже грунтуватися на припущенях.

У відповідності зі ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відстуність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 в рівних частках.

На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.98 ЗУ «Про нотаріат», керуючись ст.ст.10,11,58,60,64,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, ст. 236 ЦК України, ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», -

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною задовольнити.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_8, від 16.07.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 314 з моменту її підписання.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_21 і ОСОБА_8, від 24.09.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 423 з моменту її підписання.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_22 і ОСОБА_11, від 08.10.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 607 з моменту її підписання.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_12, від 11.04.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованою за № 178 з моменту її підписання.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, від 14.07.2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за № 1182 з моменту її підписання.

Визнати недійсною довіреність яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_12, від 08.02.2016 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою за № 124 з моменту її підписання.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 613,08 грн. в рівних частках.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя -