Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1950/16Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.10.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Яковлєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропвницькому цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсним договору надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі та стягнення безпідставно отриманих і збережених грошових коштів та процентів за користування грошовими коштами,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення 7560 грн. безпідставно отриманих та збережених коштів та процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 1613,90 грн., всього 9173,90 грн.

Протягом судового розгляду, змінив вимоги і просив визнати недійсним договір № 715038 від 30 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі та стягнути 7560 грн. безпідставно отриманих і збережених коштів та 1613, 90 грн. процентів за їх користування, всього 9173,90 грн. (а.с.48).

В обґрунтування вимог зазначив, що 30 червня 2015 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір № 715038 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак.

Умовами вищевказаного договору передбачена сплата періодичних платежів із щомісячною винагородою.

Того ж дня на виконання умов договору ним внесено на рахунок товариства 7560 грн., що підтверджується квитанцією № 5948.

Проте, розмір наступного періодичного платежу нарахованого відповідачем був значно вищим за розмір, який він повинен сплачувати щомісячно. Він звернувся до підприємства та дізнався , що сума періодичного платежу розрахована від вартості зазначеного в додатку № 1 до договору № 715038 автомобіля марки КІА RІО, вартість якого становить 315000 грн. Однак в примірнику додатка № 1, який знаходиться у нього, графітним олівцем зазначено «ВАЗ», в графах «Модель» та «Поточна Ціна Автомобіля» взагалі нічого не зазначено. Саме цю марку автомобіля мав намір придбати.

При укладенні вищевказаного правочину та додатків до нього, у сторін різні за змістом примірники, що вказує на відсутність узгодження умов договору.

Договір не відповідає його внутрішній волі та вимогам чинного законодавства України, оскільки на момент його укладення не досягнута згода за всіма істотними умовами правочину. Крім того, оспорюваний правочин порушує принцип добросовісності, його умови призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, за якими ТОВ «Авто Просто» користується коштами споживача. Не зазначено строків отримання автомобіля, припинення дії, відповідальність продавця за невиконання угоди, фіксована ціна товару, а також джерела надходження товару.Вважає, що даний договір укладений під впливом обману, нечесної підприємницької діяльності.

З цих підстав просив визнати недійсним правочин та застосувати наслідки його недійсності.

Рішенням Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року визнано недійсним договір «Фінансування нових автомобілів» між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» від 30 червня 2015 року за №715038 та стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на користь ОСОБА_3 за зобовязанням повернути сплаченого на виконання правочину 7560 грн.

ТОВ «Авто Просто» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що предметом спірного договору є надання фінансових послуг, а не автомобіль, що позивачу до підписання договору надано вичерпну інформацію про послуги, які надаються відповідачем та про всі можливі витрати повязаних з його укладенням, підпис позивача в спірному договорі та в додатках до нього підтверджує обізнаності позивача як відносно предмету договору, так й щодо його прав та обовязків за договором. Крім того, н еподання у визначений договором чотирнадцятиденний строк заяви про його розірвання є доказом того, що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також того, що позивач вважав дані умови справедливими по відношенню до себе.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.84-86).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в супереч ч. 1 ст. 638 ЦК України сторонами договору не досягнуто в належній формі згоди щодо його істотних умов.

Судом відмовлено в задоволенні вимог про стягнення безпідставно отриманої і збереженої грошової суми та відсотків за користування чужими коштами, позивачем судове рішення не оскаржувалось.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

Судом встановлено, що 30 червня 2015 року між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» укладено договір №715038 «Фінансування нових автомобілів», предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так». Укладений між сторонами договір складається з основного тексту договору, додатку № 1 (анкети учасника) та додатку № 2. Всі додатки підписані сторонами і є невідємними частинами угоди (а.с.4-5).

Умовами договору передбачено, що учасник сплачує ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, зазначеними в цьому договорі, як «періодичні платежі». Марка та базова комплектність автомобіля, графік внесків періодичних платежів та щомісячної винагороди, яку учасник групи повинен сплатити товариству зазначається у додатку № 1 до договору.

Розмір одного «періодичного платежу», становить 0,8333% від ціни автомобіля.

На виконання договірних зобовязань ОСОБА_2 30 червня 2015 року на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» внесено винагороду за послуги повязані з включенням договору до системи ОСОБА_4 та формування групи в розмірі 7560 грн.., що підтверджується квитанцією № 548 (а.с. 12).

Згідно розрахунку ТОВ «Авто Просто» розмір наступного чергового платежу, який ОСОБА_2 необхідно внести на рахунок товариства на підставі укладеного договору № 715038 складає 4193,70 грн., з яких 2625 грн. періодичний платіж , 1307, 25 грн. щомісячна винагорода та 261,45 грн. ПДВ на щомісячну винагороду (а.с.11).

24 липня 2015 року позивач звернувся до керівника ТОВ «Авто Просто» із письмовою заявою-повідомленням про розірвання договору №715038 від 30 червня 2015 року та повернення протягом 10-ти робочих днів сплачених ним коштів , у звязку з тим, що умовами вказаного договору не визначено марки автомобіля та його вартості (а.с.13).

Згідно відповіді керівника відділу по роботі з клієнтами ТОВ «Авто Просто» від 12 серпня 2015 року виходить, що договір № 715038 укладений між сторонами на підставі ст. 3 розділу І та ст. 12, п. 12.1 розділу ІІ, розірвано. Але сплачена винагорода за послуги, повязана з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи не повернута, оскільки позивачем не дотримано чотирнадцятиденного терміну для односторонньої відмови від договору про адміністрування. Також зазначено, що у примірнику додатка № 1 до договору № 715038, який знаходиться у товариства зазначено автомобіль Kia Rio, поточна ціна якого складає 315000 грн., в підтвердження чого позивачу надіслано копію відповідного додатку (а.с.14).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийнята пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.ч.1,3,4,5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 2 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи із змісту ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 230 ЦК України передбачено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Таке значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тобто спотворене уявлення особи про обставини, що дійсно мають місце.

Згідно ч. 1 ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів»: «Інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції».

Згідно положень, закріплених у ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди (п.2 ч.1, п.5 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживача»).

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеній у постанові від 16 грудня 2015 року, у справі 6-2766цс15 для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-330цс16 визначено поняття «несправедливі умови договору» закріплене в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин. що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зміст позовної заяви свідчить про те, що в обґрунтування вимог про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину позивач зазначав такі підстави, як відсутність його волевиявлення на придбання автомобіля саме марки Kia Rio, не досягнення сторонами правочину згоди за всіма його істотними умовами, зокрема щодо марки та моделі автомобіля, його вартості та розміру щомісячних періодичних платежів, а також здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики, що ввела позивача в оману при укладенні договору. На підтвердження цього надав свій примірник договору, де в додатку № 1 в графі «Марка Автомобіля», «Модель», «Поточна Ціна Автомобіля» відомості не значаться при наявності підписів сторін, на відміну від примірника відповідача, де вказано автомобіль КІА RІO поточна ціна 315 000,00 грн. (а.с.9,15).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення марки та ціни автомобіля на момент підписання договору є його обовязковою умовою та необхідно для визначення розмірів періодичних внесків в грошовому еквіваленті в подальшому.

Умовами правочину передбачено, що марка та модель автомобіля, його поточна ціна дійсна на день укладення договору, розмір періодичних платежів та щомісячної винагороди зазначено в додатку № 1 до договору № 715038, який є його невідємною частиною. Оспорюваний договір укладено в двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін (п. 19.1). Після укладення правочину ОСОБА_2 отримав примірник договору та додатків до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто».

З викладеного виходить, що сторони остаточно не дійшли згоди щодо марки автомобіля та його поточної вартості, позивач уклав з ТОВ «Авто Просто» договір маючи на меті придбання автомобіля ВАЗ, від поточної вартості якого залежить розмір нарахованих йому щомісячних періодичних платежів та щомісячної винагороди.

Заперечуючи вимоги, стороною відповідача ні в письмових поясненнях, ні в апеляційній скарзі не спростовано, що саме такого змісту є примірник позивача, який наданий для дослідження суду. А відтак обставина викладена споживачем не спростовується, у звязку з чим виходить про недосягнення сторонами істотних умов правочину, несправедливої підприємницької діяльності надавача послуг, порушення ним принципу добросовісності, наслідком якого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Який мав за мету придбання іншого автомобіля ніж запропоновано ТОВ «Авто Просто» і відповідно за більш значну суму. Доводи ОСОБА_3 підтверджуються і його зверненням щодо розірвання договору, який задоволений товариством, по мінуванню 24 днів після укладеного договору, а до цього усні звернення до продавці-консультанта з приводу нечесної діяльності.

За таких обставин, укладений між сторонами договір суперечить чинному законодавству, а тому підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину, стягненню 7560,00 грн., сплачених позивачем як першочерговий платіж.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо доведеності позивачем фактів порушення його прав, свобод та інтересів та виходячи з визначених ст. 1 ЦПК України завдань цивільного судочинства правомірно задовольнив частково позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» відхилити.

Рішення Устинівського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: