Справа № 302/1175/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Боднар О.В., Джуга С.Д.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція районної щотижневої суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн на рішення Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція районної щотижневої суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн та шеф-редактора газети ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Так, 13.11.2015р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Редакції районної щотижневої суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн та редактора газети ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що в районному щотижневику суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн від 23.10.2015р. за № 18(18) на титульній сторінці була розміщена стаття під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3. Інформація стосовно того, що Минулого вівторка мало відбутися чергове пленарне засідання сесії районної ради, на розгляд якого виносилось питання розподілу додаткових коштів, що надійшла в район на заробітну плату працівникам охорони здоровя лікарям, медичним сестрам, молодшим медичним сестрам та технічним працівникам, всім представникам освітянської галузі, бібліотечним та клубним працівникам, іншим бюджетним установам. Однак пан Ярема вирішив дискредитувати першу особу райдержадміністрації ОСОБА_3, не забезпечивши кворуму навіть депутатами своєї фракції. На що розраховував відомо тільки йому. Голова райдержадміністрації ОСОБА_3 взяв на себе вольове рішення, і підписав розпорядження про виділення коштів працівникам охорони здоровя, освіти, закладів культури та інших бюджетних установ району. Мова йде про 9 млн. грн. Місячний оклад голови райради сягає майже 14 тис. грн. Вчинок п. Яреми не робить йому честі. Навіть той авторитет, який ще залишився, уже підмочений. Сподіваємось, що навіть 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть. І каденція пана Яреми у статусі голови районної ради, мабуть остання є неправдивою, та такою, що шкодить діловій репутації, і принижує честь, і гідність.

Внаслідок розповсюдження неправдивої інформації, йому заподіяно моральну шкоду, що проявляється у душевних стражданнях в звязку із протиправною поведінкою по відношенню до нього, душевних страждань у звязку із приниженням честі, гідності, а також його ділової репутації. Розмір якої визначено у сумі 100 тис.грн., яку вважає належною компенсацією за моральну шкоду. Виходячи з наведених обставин, ОСОБА_1 і просив задоволити позовні вимоги.

Рішенням Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано інформацію, що міститься у статті за авторства ОСОБА_2, яка опублікована на 1 сторінці районного щотижневика суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн від 23.10.2015р. за № 18(18), а саме: заголовок під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3; судження у тексті статті 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть, такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1, і порочить його честь, і ділову репутацію. Зобовязано редакцію газети Міжгіря Онлайн в особі головного редактора і засновника ОСОБА_4 і шеф редактора ОСОБА_2 опублікувати у найближчому номері газети на першій сторінці резолютивну частину рішення суду та надати ОСОБА_1 право на відповідь. Стягнуто з редакції газети Міжгіря Онлайн 12 тис. грн., а з ОСОБА_2 3 тис. грн. у відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат відповідно до розміру задоволених вимог.

Заперечуючи законність й обґрунтованість рішення суду ОСОБА_5 редакція газети Міжгіря Онлайн подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати в задоволеній частині позовних вимог, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Мотивує таку тим, що судом невірно задоволено позов у частині визнання інформації викладеної на 1-й сторінці у статті за авторства ОСОБА_2, а саме: заголовок під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3; судження у тексті статті 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть, такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 і порочить його честь, і ділову репутацію. У спірній статті в жодному випадку не йде мова про вчинення будь-якого злочину позивачем і слова злочин або притягнення до кримінальної відповідальності у статті не вживаються.

Судом не враховано при ухваленні рішення, висновків ВС України у справах повязаних із застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Судом не враховано, що відомості які опубліковані у статті, є оціночним судженням, що викладене із використанням сатиричних мовних зворотів, а також слів із явним гіперболічним забарвленням, які є ніщо іншим як вираження свободи думки та критичної оцінки дій особи. У статті немає жодного речення, що містить будь-яке дієслово та стверджувальний вислів, які б вказували на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій та дискредитують його в очах оточуючих, формуючи в них відповідну негативну оцінку його ділових та професійних якостей.

У рішенні суду не враховано, що позивач як особа про яку йдеться у статті, є Політичним діячем та Публічною особою, яка представляє місцеву владу, а відтак, може піддаватись більш суворій критиці з боку громадськості, ніж звичайний громадянин. Така особа відкрита для сурової критики і пильного нагляду громадського й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою.

Викладена у статті інформація, яку суд визнав такою, що порочить честь позивача, не являється негативною у розумінні вимог ЦК України. Висловлювання відповідача про які йдеться у статті, є лиже вираженням його особистих поглядів щодо особи позивача. Тому, зазначена інформація є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню на правдивість, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду із прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо свободи вираження поглядів. У рішенні суд зобовязав відповідачів надати позивачу право на відповідь, хоча така вимога не заявлялась і таке право не порушувалось.

Позивачем взагалі необґрунтовано та не доведено ні наявність будь-яких страждань морального характеру, ні їх розмір, не зазначено із чого позивач при цьому виходив, і не надано жодного доказу наявності моральної шкоди, що свідчить про недоведеність позовних вимог. Не надано позивачем жодних належних і допустимих доказів, щодо надання правової допомоги у заявленому розмірі, та понесення ним відповідних витрат.

З доводами апеляційної скарги не погодився позивач в особі представника, яка подала заперечення, та при цьому зазначила те, що в статті під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3 жодного натяку на оціночні судження або використання мовних засобів, зокрема: гіпербол, алегорій, сатири, не йдеться. У даній назві автором констатується інформація як факт, який мав місце. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Жодного належного та допустимого доказу того, що викладена у статті інформація, яка є предметом судового розгляду, відповідає дійсності, відповідачі не надали.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, представник відповідачів ОСОБА_5 Редакція газети Міжгіря Онлайн і ОСОБА_2 в особі ОСОБА_6, підтримав доводи скарги, і просив задоволити таку з наведених підстав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в особі адвоката ОСОБА_7, заперечили, вимоги скарги з тієї підстави, що скарга є безпідставною.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, але заяв про відкладення розгляду справи не подали суду, та її інтереси у судовому засіданні представляє представник ОСОБА_6. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в її відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 -214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду не відповідає у цілому, та через це підлягає зміні, шляхом викладення його резолютивної частини в новій редакції.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із прохальної частини апеляційної скарги, ОСОБА_5 Редакція газети Міжгіря Онлайн просило скасувати судове рішення в частині задоволених позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеною ту обставину, що інформація, яка наведена у статті за авторства ОСОБА_2, що опублікована на сторінці 1 газети Міжгіря Онлайн від 23.10.2015 року № 18/18, а саме: заголовок Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 млн. грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3, і судження в тексті статті 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть є такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 і порочить його честь, і ділову репутацію.

Та, не дивлячись на такий висновок суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не зазначив у резолютивній частині рішенні суду, що встановлена судом інформація є недостовірною, а вислів 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть, зазначив як судження.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, ч. 1 ст. 270 ЦК України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа, зокрема, має право на повагу до гідності та честі.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Дана стаття в ч. 4 абзац 1 передбачає, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. А в ч. 6 абзац 1 цієї статті йдеться про те, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Слід зазначити, що у статтях 1 і 2 ст. 30 ЗУ Про інформацію від 02.10.1992 року № 2657-ХІІ (надалі Закон № 2657-ХІІ) йдеться про те, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У статті Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3 міститься речення Сподіваємось, що навіть 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть. Проте, суд із даного речення узяв до уваги лише сам вислів, що 100 грн. у виборчих перегонах на цей раз йому не допоможуть, тоді як повинен був оцінити дану інформацію у відповідності до змісту повного речення у якому викладена дана інформація. Тоді як у цілому змісті, дане речення свідчить про наявність оціночного судження, яке є висловлюванням, що не містить фактичних даних, і не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані з огляду на характер використаного мовностилістичного засобу викладення речення.

Відповідно до пункт 2 ч. 3 ст. 26 ЗУ Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні від 16 листопада 1992 року N 2782-XII - Журналіст зобовязаний: подавати для публікації обєктивну і достовірну інформацію.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 5 Закону № 2657-ХІІ, реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У розясненнях, які викладені у абзацах 1, 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 № 1 Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Також у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 № 1 Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено те, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 на час опублікування у районному щотижневику суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн від 23.10.2015р. за № 18(18) на титульній сторінці статті під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3, перебував на посаді голови районної ради Міжгірського району.

А згодом як відомо, 25 жовтня 2015 року відбулись місцеві вибори депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах рад, сільських, селищних, міських голів та старост сіл, селищ.

ОСОБА_1 також балотувався у депутати Міжгірської районної ради, і дана стаття, що була опублікована напередодні місцевих виборів збільшеним тиражем, ніж зазвичай, неодмінно вплинула на подальшу політичну карєру позивача, якого, хоч, і обрано депутатом районної ради.

Оскільки, у назві статті Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда, на гарячому його впіймав ОСОБА_3 безпосередньо йдеться про факт наміру Яреми украсти в освітян та медиків величезної суми грошових коштів, але цьому завадив ОСОБА_3. Тобто, дана інформація являється недостовірною, так-як не відповідає дійсності та викладена неправдиво.

Та обставина, що ОСОБА_1 на час опублікування статті являвся публічною особою, місцевим політичним діячем, та, що у звязку із цим межа допустимої критики щодо нього як публічної особи у статусі політика є ширшою, ніж щодо приватної особи, не являється підставою для того, щоб журналіст переступав певні межі при вираженні свободи поглядів.

Як указав ЄСПЛ у підпункті f п. 46 рішення у справі Газета Україна-Центр проти України (Заява N 16695/04) від 15 липня 2010 року (набуло статусу остаточного 15.10.2010 року) стосовно основоположних принципів поширення інформації - стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають достовірну та точну інформацію, як того вимагає журналістська етика. За пунктом 2 статті 10 Конвенції свобода вираження поглядів повязана з обовязками та відповідальністю, які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці обовязки та відповідальність мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення прав інших осіб (див. рішення у справі Ліндон, Очаковський-Лоуренс і Джулай проти Франції [ВП], заяви NN 21279/02 і 36448/02, п. 67, ECHR 2007-..., і Педерсен і Баадсгаард проти Данії [ВП], заява N 49017/99, п. 78, ECHR 2004-XI).

Наводячи фактичні твердження у заголовку статті, необхідно зазначити, що відсутні підстави стверджувати, про те, що ОСОБА_2 діяла сумлінно у даній ситуації та, що використала перевірену фактичну базу, що давало б їй підставу надати достовірну та точну інформацію, як того вимагає журналістська етика.

Редакцією газети Міжгіря Онлайн не надано суду доказів на спростування недостовірної інформації, яку визнано судом.

Апеляційний суд, так і не отримав відповіді із приводу того, що з якою метою була опублікована дана стаття, та чи можна було її опублікувати після подій, які мали місце 25 жовтня 2015 року, та яка у цьому була нагальність, і в такий збільшений за розміром, тираж, ніж зазвичай.

Позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у визнанні недостовірною інформації поширеної у статті під назвою Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 мільйонів грн. від освітян та медиків, щоправда на гарячому його впіймав ОСОБА_3, та зобовязання опублікувати спростування. Та вимоги про надання йому права на відповідь, ОСОБА_1 не заявляв. А звідси, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і задоволив вимогу, яку ОСОБА_1 не заявляв, що суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За правилами ч. 1 і п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На вимогу ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

У ч. 1 ст. 31 Закону № 2657-ХІІ зазначено, що у разі якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

ОСОБА_1 зазначав у позові, що внаслідок розповсюдження відносно нього недостовірної інформації, яка була оприлюднена напередодні місцевих виборів, зазнав душевних страждань. Які, полягають у приниженні честі, гідності серед великого загалу людей району, та ділової репутації, що позначилось на його публічності як особи, яка очолювала районну раду.

Так, у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та із чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, абзац 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Заподіяння моральних страждань, ОСОБА_1 оцінив у розмірі 100 тисяч гривень, виходячи з тієї обставини за якої було здійснено розповсюдження негативної інформації, та обсягу кількості людей району, які ознайомились з такою неправдивою інформацією.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові через приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи внаслідок розповсюдження недостовірної інформації, суд повинен визначити ступінь страждань, заподіяних громадянинові внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

А звідси, виходячи з наведеного суд першої інстанції врахував усі обставини справи, які вплинули на душевні та психологічні страждання позивача, керуючись принципами поміркованості, розумності, справедливості, а тому і визначив розмір моральної шкоди у сумі 15000,00 гривень, яка є достатньою для розумного задоволення потреб позивача у відшкодування такої шкоди.

Згідно вимог частин 1 і 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У матеріалах справи міститься Договір про правову допомогу від 14.12.2015 року, який укладено між адвокатом ОСОБА_7 та ОСОБА_1, а.с. 37, 40. Внаслідок надання правової допомоги, ОСОБА_1 сплатив адвокату ОСОБА_7 гонорар у сумі 1000,0 гривень, що підтверджується повідомленням, а.с. 164.

У пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 ЗУ від 05.07.2012 року № 5076-VІ Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12 , 42, 56 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах ? субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На час проведення процесуальних дій мінімальна заробітна плата становила 1218 гривень, то відповідно 40 % становить 487,20 гривень. Граничний розмір компенсації у сумі 1000 гривень, відповідає виконаній адвокатом роботі трохи більше ніж за дві години, хоча матеріали справи вказують на те, що такий обсяг роботи є більшим.

Отже, вимога про відшкодування 1000 гривень судових витрат на правову допомогу не перевищує встановленого законом граничного рівня надання такої допомоги, час, витрачений на правову допомогу, участь особи, яка надавала правову допомогу, підтверджується матеріалами справи.

Встановивши вірно обставини справи, всебічно і, повно дослідивши докази та, вірно визначивши юридичну природу спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог. Проте, резолютивну частину рішення виклав у супереч вимог п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 № 1 Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи. Оскільки не зазначив, яку інформацію визнав недостовірною, та надав позивачу право на спростування неправдивої інформації, коли такої вимоги, позивач не заявляв.

Наведені обставини, вказують на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, що стосується викладення змісту резолютивної частини судового рішення.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим у частині викладення резолютивної частини рішення, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни, шляхом викладення резолютивної частини рішення суду в іншій редакції.

Понесені позивачем судові витрати, підлягають розподілу між відповідачами згідно вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог у частках 4/5 із редакції газети й 1/5 з автора статті.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Редакція районної щотижневої суспільно-політичної газети Міжгіря Онлайн, задоволити частково.

Рішення Міжгірського районного суду від 23 травня 2016 року, змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Позов задоволити частково.

Визнати інформацію у статті автора ОСОБА_2, опубліковану на сторінці 1 газети Міжгіря Онлайн від 23.10.2015 року № 18/18, а саме: заголовок Напередодні виборів Ярема хотів украсти 9 млн. грн. від освітян та медиків, щоправда на гарячому його впіймав ОСОБА_3, такою, що не відповідає дійсності, та порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 і порочить його честь і ділову репутацію.

Зобовязати редакцію газети Міжгіря Онлайн опублікувати в найближчому номері, що видаватиметься після набрання рішенням законної сили, на першій сторінці випускового номера газети, тиражем не менше середньої кількості, що передують цій публікації в 2016 році, резолютивну частину цього судового рішення.

Стягнути моральну шкоду в користь ОСОБА_1:

- з редакції газети Міжгіря Онлайн 12 (дванадцять) тис. гривень;

- з ОСОБА_2 3 (три) тис. гривень.

В решті позовних вимог, відмовити.

Стягнути судові витрати в користь ОСОБА_1 в розмірах:

- з редакції газети Міжгіря Онлайн:

800 гривень витрат на послуги адвоката;

884,92 гривні судового збору, а всього 1681,92 гривні.

- з ОСОБА_2:

200 гривень витрат на послуги адвоката;

220,48 гривень судового збору, а всього 420,48 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ______________________

______________________