У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення заяви про забезпечення позову

25 лютого 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, спричиненої залиттям квартири, на суму 39 446,40 гривень.

Ухвалою судді від 17 грудня 2015 р. провадження у справі відкрито та справа призначена до судового розгляду.

24 лютого 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просила заборонити вчиняти дії, повязані з державною реєстрацією права власності та інших речових прав на квартиру за реєстраційним номером 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_2.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 р. у задоволенні вказаної заяви судом відмовлено з тих підстав, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді заборони вчинення дій, повязаних з державною реєстрацією права власності та інших речових прав на квартиру відповідача, не відповідає розміру позовних вимог, які предявляються до відповідача.

25 лютого 2016 р. ОСОБА_1 знов звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на майно та грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2, в межах суми позову 39 446,40 гривень. Обґрунтування заяви є аналогічним до раніше поданої заяви від 24 лютого 2016 р., а саме: відповідач після залиття її квартири спочатку відмовився сплатити заподіяну шкоду, а в процесі розгляду справи запропонував їй 10 000 гривень, що є для неї неприйнятним, оскільки вона понесла значно більші витрати. Вказала, що існує ризик несумлінних дій відповідача, який вже здійснив відчуження своєї квартири, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду. Зазначала, що відповідачеві на праві власності належить квартира АДРЕСА_2, яку він також зможе відчужити, чим унеможливить звернення стягнення на це майно. Тому на підставі статтей 151, 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) просила вжити зазначені вище заходи забезпечення позову.

Вивчивши дану заяву з доданими до неї документами, суд дійшов висновку, що вона підлягає поверненню заявникові з таких підстав.

За змістом частини першої статті 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що до заяви додаються також її копії відповідно до кількості осіб, щодо яких просять вжити заходи забезпечення позову, та документ, що підтверджує сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

У поданій ОСОБА_1 заяві про забезпечення позову не зазначено обґрунтування необхідності виду забезпечення позову у вигляді саме арешту на майно та грошові кошти відповідача та відомостей, потрібних для забезпечення позову. Зокрема, в заяві не наведено відомостей про наявність відкритих на імя відповідача банківських рахунків або іншої інформації, яка б свідчила про наявність в нього грошових коштів, на які можливо накласти арешт. Також, зазначаючи про накладення арешту на майно відповідача в межах суми стягнення, позивач не конкретизує, яке саме майно мається на увазі.

Крім того, як зазначено судом вище, у заяві про забезпечення позову наводяться дані про належність відповідачеві на праві власності квартири АДРЕСА_2, а також обґрунтування, які є аналогічними до раніше поданої заяви від 24 лютого 2016 р. Проте, доводам позивача щодо можливості заборони до вчинення дій з реєстрації права власності та інших речових прав на вказану квартиру (що також охоплюється таким видом забезпечення позову як арешт) судом була надана оцінка в ухвалі від 25 лютого 2016 р., якою суд відмовив у задоволенні раніше поданої заяви позивача з мотивів невідповідності цього заходу забезпечення позову розміру позовних вимог. В цей же час, суд звертає увагу позивача на те, що суд позбавлений можливості вирішити питання про накладення арешту на квартиру в межах суми стягнення, оскільки виходячи з наданої суду позивачем інформації, відповідач є власником всієї квартири, а не окремої її частки, вартість якої відповідала би сумі позовних вимог, а розподіл чи виділ окремої частки нерухомого майна з метою забезпечення позову законодавством України не передбачено.

Також суд звертає увагу, що у заяві позивач вказала, що їй не відомо, чи наявне у відповідача інше майно. В цей же час, надання доказів до суду та доведення перед судом їх переконливості є процесуальним обовязком осіб, які беруть участь у справі, в силу вимог статті 60 ЦПК України. Суд може сприяти сторонам у витребуванні доказів у разі, якщо в поданні певних доказів наявні складнощі (стаття 137 ЦПК України). Проте, позивач не надавала суду заяв про витребування доказів, а також не зазначала, які вчинялися нею дії з метою отримання цих доказів, внаслідок чого в їх отриманні виникли складнощі.

Крім того, заява про забезпечення позову з додатком подані в одному екземплярі, тобто без надання копій даних документів для відповідача.

Відповідно до частини восьмої статті 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, оскільки заява про забезпечення позову подана без додержання вимог статті 151 ЦПК України, суд доходить висновку про необхідність повернення вказаної заяви заявникові.

Суд зазначає, що заявник не позбавлений права знов звернутись до суду із заявою про забезпечення позову після усунення обставин, які стали підставою для її повернення.

Оскільки заява про забезпечення позову повертається позивачеві, тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» заявникові також підлягає поверненню сплачена нею сума судового збору у розмірі 275,61 гривень.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно повернути заявникові.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 61 копійка, сплачений нею за квитанцією № 15187914 від 25 лютого 2016 р.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А.В. Шалагінова