У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - комунальне підприємство «Жилсервіс-2», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що в жовтні 2012 року у зв'язку з проведенням ОСОБА_4 ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1, відбулось залиття належної йому квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться поверхом нижче, про що складено відповідний акт. Внаслідок залиття квартири йому завдано майнової та моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача на його користь 8 457 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що залиття квартири позивача виникло в результаті робіт по заміні труб та батареї системи опалення в кухні його квартири, які були ініційовані саме позивачем.

Проте повністю погодитись із таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 1994 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_2. Відповідач мешкає в квартирі № 56 за вищевказаною адресою, яка знаходиться над квартирою позивача.

25 жовтня 2012 року сталося залиття належної позивачу квартири, про що працівниками комунального підприємства «Жилсервіс-2» складено відповідний акт.

Згідно зі звітом про оцінку майнової шкоди від 10 січня 2013 року розмір майнової шкоди, завданої залиттям належної позивачу квартири, становить 8 457 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт у квартирі за умови, якщо ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Вирішуючи спір, суди виходили з того, що позивачем не доведено, що йому завдано шкоду з вини відповідача. Зокрема, суди вважали надані ОСОБА_3 докази неналежними, оскільки акт від 30 жовтня 2012 року складено за відсутності відповідача і не затверджено керівником комунального підприємства «Жилсервіс-2», крім того, у цих документах відсутні дані про вину ОСОБА_4 у залитті належної ОСОБА_3 квартири.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини, на що суди уваги не звернули та невірно застосували норму права, яка перерозподіляє тягар доказування у цій категорії справ та зазначених правовідносинах.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, у порушення зазначених норм суди прийшли до передчасного висновку про те, що позивачем не доведено, що залиття сталось внаслідок винних дій відповідача, оскільки без належних правових підстав не врахували надані позивачем докази й те, що вина відповідача в залитті не може встановлюватись виключно актом від 30 жовтня 2012 року, який повинен оцінюватись судом разом з іншими доказами у справі.

Також суди не дали належної правової оцінки показам свідків про те, що залиття належної позивачу квартири відбулось з вини відповідача, який був ініціатором проведення заміни труб стояка опалення і запевнив ОСОБА_3, що має дозвіл ЖЕКу на проведення робіт.

Крім того, сторонами не заперечувався сам факт залиття, спір виник стосовно наявності вини відповідача в залитті квартири та розміру завданої шкоди, однак ОСОБА_4 не надано жодних доказів відсутності його вини у завданні шкоди позивачу, що є його обов'язком згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону і обставини справи уваги не звернули та не врахували, що за відсутності преюдиційного доказу вини відповідача, посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), та дійшли передчасного висновку про відсутність вини ОСОБА_4 у завданні позивачу майнової шкоди.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить врахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнитичастково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик