Справа № 355/689/16-ц Головуючий у І інстанції Єременко В. М.
Провадження № 22-ц/780/5959/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 08.12.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей та сімї Баришівської районної державної адміністрації Київської області, про виселення,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, який мотивувало наступним:

13 лютого 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № K3V0GK15005454, згідно умов якого останній передав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 72,60 кв.м, житловою площею 22,70 кв.м за адресою: смт. Баришівка Київської області, вул. Красилівська, 22. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2014 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 13 лютого 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком іншій особі. Після ухвалення судом вищевказаного рішення банк звернувся до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про виселення з будинку протягом 30 днів з часу отримання вимоги, однак дана вимога залишилася невиконаною. У звязку з наведеним позивач просив суд виселити із зазначеного приміщення ОСОБА_2 та неповнолітню ОСОБА_3, які зареєстровані у спірному будинку, судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції неналежним чином було досліджено наявні докази у справі та не надано їм відповідної оцінки. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи відсутні дані про отримання ОСОБА_2 письмової вимоги про виселення, оскільки таку вимогу той отримав 07 листопада 2015 року. За таких умов позов підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду позивачем так і не було доведено того факту, що відповідачами було отримано однак проігноровано його вимогу про виселення, що є необхідною передумовою для вирішення даного питання в судовому порядку.

З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її такою, що ґрунтується на положеннях закону та матеріалах справи. Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», примусове виселення за рішенням суду мешканців будинку чи житлового приміщення, на які було звернуто стягнення, можливе у разі невиконання ними вимоги іпотекодержателя або нового власника про виселення на протязі 1 місяця з дня отримання такої вимоги. Таким чином початок обліку вищевказаного строку законодавець повязує з днем отримання вимоги, що є необхідною передумовою для виселення, а не фактом лише її направлення. За таких умов посилання апелянта на безпідставність позиції суду першої інстанції з цього приводу не відповідає положенням законодавства України.

Не може погодитися колегія суддів й з позицією апелянта щодо того, що 07.11.2015 року відповідачем все ж було отримано вимогу позивача щодо виселення із спірного приміщення, відтак відповідні вимоги закону були банком виконані. Поштове повідомлення про вручення адресату поштового відправлення банку, на яке посилався апелянт, до суду першої інстанції представлено не було, копія такого повідомлення була долучена лише до апеляційної скарги. У відповідності до положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції виключно в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому апеляційний суд має право досліджувати докази виключно у випадку, коли такі докази судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні під час її розгляду апеляційним судом, апелянтом не було представлено жодного аргументу поважності причин, які перешкодили подання такого доказу в суд першої інстанції. За таких умов підстави для прийняття такого доказу в апеляційній інстанції відсутні.

Зважає також при цьому колегія суддів й на ту обставину, що вищевказана квитанція була представлена до апеляційного суду лише у вигляді копії. Зважаючи на те, що відповідно до офіційного сервісу Укрпошти поштове відправлення з таким номером в реєстрі не зареєстроване, а позивачем навіть на відповідне запитання апеляційного суду оригінал вказаної квитанції представлено не було, можливість врахування такого документу при вирішенні справи у суду відсутня.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_4