Справа № 743/311/16-ц Провадження № 22-ц/795/1698/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Павленко О. В. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4, ОСОБА_5
за участю:представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, представників ОСОБА_8 - ОСОБА_9, ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_6, - третя особа: Ріпкинська районна державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.07.2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом визначено ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк - 3 (три) місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після померлої 12.01.2013 року ОСОБА_11

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. ОСОБА_6 вказує, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не взяв до уваги положення статей 1270,1272 ЦК України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не доведено тієї обставини, що за станом здоровя він не мав можливості у передбачений законом строк звернутись до нотаріальної контори з відповідною заявою. ОСОБА_6 вказує, що позивач являється інвалідом ІІ групи, періодично перебуває на стаціонарному лікуванні, страждає на хронічні захворювання, але вказані обставини не доводять неможливості подання ним протягом визначеного законом строку з моменту смерті матері відповідної заяви. ОСОБА_6 зазначає, що протягом строку для прийняття спадщини позивач перебував у медичних закладах протягом 31 дня, при цьому весь інший час позивач не перебував на лікуванні. За даних обставин ОСОБА_6 вважає, що позивач міг вчасно подати заяву про прийняття спадщини або надіслати вказану заяву до нотаріуса поштою. ОСОБА_12 вказує, що антитерористична операція на території Луганської області проводиться з квітня 2014 року, а строк для прийняття спадщини сплинув в липні 2013 року, тобто, до початку вказаних подій, тому вказану обставину суд першої інстанції необґрунтовано прийняв до уваги при вирішенні даного спору по суті. На думку ОСОБА_6, причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є іншими, ніж зазначені позивачем. Зокрема, позивач тривалий час не спілкувався зі своєю матірю, не піклувався про неї та не допомагав їй, хоча вона потребувала такої допомоги. ОСОБА_6 вважає, що по справі має місце недоведеність позивачем поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог заявленого позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу відхилити, як безпідставну та залишити без змін законне і обґрунтоване рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.07.2016 року.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_8, ОСОБА_6, представники Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області та Ріпкинської районної державної нотаріальної контори, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.122,125,126,127,133,134,135,139,140,141,144,146), не зявились. Відповідно до приписів ч.2 статті 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6, представників ОСОБА_8, показання свідка ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що позивач ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи безстроково, що підтверджується довідкою ОСОБА_12. МСЕ № 0087993, виданою 31.03.2005 року(а.с.13), є сином ОСОБА_11Ю.( а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області 16.12.2015року (а.с.9), ОСОБА_11 померла 12.01.2013 року.

30.12.2015 року позивач ОСОБА_8 звернувся до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 12.01.2013 року ОСОБА_11 (а.с.10).

Як вбачається з листа державного нотаріуса Ріпкинської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області від 23.02.2015 року (а.с.11), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 12.01.2013 року ОСОБА_11, з посиланням на статті 1270,1272 ЦК України. У вказаному листі державного нотаріуса Ріпкинської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області також зазначено, що спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_6, - онука померлої, а позивач є спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадщині (відповідно до статті 1241 ЦК України), і який спадщину не прийняв.

Задовольняючи вимоги заявленого позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичних обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами в розумінні статей 58,59 ЦПК України. Зокрема, судом прийнято до уваги, що позивач має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) (а.с.2), є інвалідом ІІ групи, ступень втрати професійної працездатності становить 75% (а.с.12,13), внаслідок чого має незадовільний стан здоровя, постійно з 2012 року перебуває на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. Також в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що позивач постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), яке з квітня по липень 2014 року, у звязку з проведенням АТО, перебувало у зоні активних бойових дій. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з вищезазначених поважних причин, тому вимоги заявленого позову підлягають задоволенню, і позивачу необхідно визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права не можуть бути підставою для скасування вірного по суті оскаржуваного рішення суду, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявленого позову, необґрунтовано взяв до уваги перебування позивача тривалий час на стаціонарному лікуванні, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах з відповідними діагнозами з 23.10.2012 року по 05.11.2012 року (а.с.20), з 12.11.2012 року по 30.11.2012 року (а.с.21-22), з 06.02.2013 року по 20.02.2013 року (а.с.19), з 11.06.2013 року по 26.06.2013 року (а.с.18), з 15.10.2013 року по 07.11.2013 року (а.с.16-17), з 19.02.2014 року по 05.03.2014 року (а.с.15), з 20.11.2015 року по 02.12.2015року (а.с.14). В ході судового розгляду даної справи встановлено, що позивач фактично постійно перебуває під лікарським наглядом та проходить відповідне лікування, що обмежує його у вільному пересуванні без догляду лікарів та поза медичних закладів. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вказані обставини є поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги заявленого позову, не взяв до уваги тієї обставини, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Оскільки, як встановлено в ході судового розгляду даної справи, позивач постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6), яке з квітня по липень 2014 року, у звязку з проведенням АТО, перебувало у зоні активних бойових дій. Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що вказана обставина є поважною причиною пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є іншими, ніж зазначені позивачем, зокрема, позивач тривалий час не спілкувався зі своєю матірю, не піклувався про неї та не допомагав їй, хоча вона потребувала такої допомоги. В судовому засіданні апеляційного суду за клопотанням представника ОСОБА_6 були вислухані показання свідка ОСОБА_13, яка підтвердила вищезазначені твердження відносно того, що позивач тривалий час не спілкувався зі своєю матірю, не піклувався про неї та не допомагав їй. На думку апеляційного суду, вказані обставини не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки відповідно до приписів статті 63 ЦПК України, показання свідка є одним із видів доказів. Відповідно до ч.2, ч.3, ч.4 статті 212 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, з відображенням результатів оцінки доказів у рішенні, з наведенням відповідних мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до приписів ч.3 статті 1272 ЦК України, яка регламентує наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Виходячи з правового аналізу норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що в ході судового розгляду даної справи не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, оскільки судом першої інстанції досліджені вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини, і суд прийшов до обґрунтованого висновку про їх поважність.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: