Провадження № 2/311/175/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Васюковій М.О.,

за участю:

представника позивача - адвоката Коваленка В.В.

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат», про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

29.12.2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Василівського районного суду Запорізької області в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі ПАТ «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач позивачка ОСОБА_3 зазначає, що з 2003 року вона проживала з ОСОБА_5 у шлюбі, який був зареєстрований 02 серпня 2003 року Дніпрорудненською міською радою, актовий запис №93. У шлюбі у них народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно з грудня 2004 року її чоловік - ОСОБА_5 працював на Запорізькому залізорудному комбінаті кріпильником 3-го розряду. 24 липня 2009 року внаслідок нещасного випадку, під час виконання наряду, її чоловік був смертельно травмований. Згідно акту про нещасний випадок форми Н-1 за №9 від 13.08.2009 року, причинами нещасного випадку було встановлено, що під час виконання робіт по кріпленню торкрет - бетоном західної обгінної виробки центральної групи стволів горизонту 940 метрів ОСОБА_5 був уражений електричним струмом від контактного дроту електровозної відкатки горизонту 940 метрів, який відповідальні особи забули відключити від електричної мережі та заземлити.

Відповідно до акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 13.08.2009 року вказано, що комісія мала зустріч з членами родини потерпілого з метою розв'язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку, та пропозиції щодо їх розв'язання відповідними органами.

В той час коли загинув її чоловік, вона ніде не працювала, так як була на його утриманні, який достатньо заробляв, щоб утримувати її з донькою, а також вона здійснювала догляд за дитиною, яка з двох років хворіла бронхіальною астмою і потребувала догляду.

ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат"- гірничодобувне підприємство, основним видом діяльності якого є підземний видобуток залізної руди, яке виконує роботи в небезпечних підземних умовах, застосовує вибухові речовини та використовує багату кількість одиниць різного обладнання та механізмів. ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" за ознаками відповідно до Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки.

В Акті №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом та в Акті про спеціальне розслідування нещасного випадку вказано про заходи щодо усунення причин нещасного випадку, притягнення відповідальних осіб до дисциплінарної відповідальності, але такі заходи не повернуть їй чоловіка, підприємство своєчасно не застосувало вказані заходи, які могли забезпечити безпечні умови праці для її чоловіка.

23.11.2015 року вона звернулася з письмовою заявою до ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" з проханням сплатити їй та доньці моральну шкоду, але відповідач у своїй відповіді за №20/85 від 07.12.2015 року відмовив їй у сплаті моральної шкоди.

Також у позові зазначає, що втрата чоловіка, батька дитини призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків, втрати надії, втрати рідної душі, ради якої вони жили, працювали, що вимагає від них додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до моральних страждань. В результаті психологічної травми, після похорон чоловіка-батька, у неї була тривала депресія. Чоловік її навчався в Дніпрорудненському індустріальному технікумі, вона допомагала йому у навчанні, відривала від свого бюджету кошти для його навчання, щоб він здобув спеціальність та працював на благополуччя сім'ї, щоб він зміг забезпечувати її та їх доньку, але вони його втратили назавжди. Зі смертю чоловіка вона втратила можливість в майбутньому навчати доньку, надати їй освіту, так як її доходів не вистачить для навчання доньки. Тому вважає, що виплачена підприємством моральна шкода компенсує їм витрати на навчання.

Також у позовній заяві наголошує, що для доньки це велика психологічна травма. Донька завжди зустрічала свого татка, раділа його поверненню зі зміни, а після його смерті донька довгий час продовжувала виглядати його, адже він вже ніколи не повернеться. Вони втратили рідну людину і тепер вона з донькою можуть тільки спочивати на траурній плиті чоловіка та батька, розмовляючи з безмовним пам'ятником на його могилі. Ніякі кошти не повернуть його, але і залишати такі дії без відповідальності, вона не бажає та вважає, що відповідач повинен понести кару за смерть чоловіка та батька дитини та яка пов'язана з виплатою моральної шкоди їй та доньці, у зв"язку з чим вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів доньки з даним позовом, в якому просить стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на свою користь моральну шкоду у сумі 150000 гривень, та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 974,40 гривень, витрат на правову допомогу у сумі 6000 гривень, а також стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на користь малолітньої доньки ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 150000 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Коваленко В.В. заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. Додатково представник позивача уточнив суму стягнення за витрати, пов'язані з наданням правової допомоги та пояснив, що у відповідності до п.3.1 угоди про надання правової допомоги за №877 від 14.12.2015 року передбачено, що оплата здійснюється на умовах домовленості. За додатковою угодою до п.3.1. передбачено, що винагорода сплачується у розмірі 400 гривень за годину роботи і кожен виїзд до суду у сумі 300 гривень. За актом виконаних робіт від 16.12.2015 року, з початку розгляду справи було витрачено на надання консультацій 2 години, пошук судової практики, аналіз законодавчої бази 4 години, підготовка та аналіз документів для справи 2 години, підготовка заяви до ПАТ «ЗЗРК» 2 години, підготовка позовної заяви 5 годин всього 15 годин і за квитанцією №877 від 16.12.2015 року було сплачено 6000 гривень. За розрахунком гранична сума для оплати правової допомоги становить 8268,00 гривень, було сплачено було 6000 гривень, що не перевищує граничної суми встановленої законом. Крім того у відповідності до акту виконаних робіт від 10.02.2016 року було витрачено часу на консультацію 1 година, на складання пояснень по справі 5 годин за участь у судовому засіданні з 15:30 год. до 17:05 год. - 1 година 35 хвилин, всього - 7 годин 35 хвилин і відповідно до квитанції сплачено 3300 гривень, що не перевищує граничну суму встановленої законом. Загальний розмір судових витрат станом на 10.02.2016 року становить 10274,40 гривень. Та просять стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 150000 гривень, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 974,40 гривні та витрат на правову допомогу адвоката в загальніій сумі 9300 гривень, а також стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на користь малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в сумі 150000 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача ПрАТ «ЗЗРК» ОСОБА_2 проти заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позов ОСОБА_3 необґрунтованим, належними та допустимими доказами під час розгляду справи не доведеним та просить в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі за обґрунтуваннями, викладеними у письмових заперечення, які в судовому засіданні підтримала у повному обсязі.

У наданих письмових запереченнях проти позову відповідач по справі ПрАТ «ЗЗРК» зазначає,

що відповідно до Акту № 9 від 13.08.2009 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та акту спеціального розслідування нещасного випадку від 13.08.2009 року форми Н-5, смерть ОСОБА_5 сталася внаслідок невиконання вимог Інструкції з охорони праці самим потерпілим, і в результаті порушень вимог інструкцій з охорони праці начальником гірничої дільниці, гірничим майстром, які полягали у недостатньому контролі за дотриманням потерпілим вимог нормативних актів з охорони праці.

Акти Позивачем не оскаржувались. На засіданні комісії з спеціального розслідування нещасного випадку (протокол № 3) ОСОБА_3., як член сім'ї потерпілого, ніяких вимог матеріального і нематеріального характеру та претензій до нашого підприємства не висувала. Всі інші питання: путівки на лікування доньки ОСОБА_4, житлові питання та питання працевлаштування Позивача, як додаткові заходи і якимось чином компенсація втрати годувальника, були розглянуті. ОСОБА_3 жодного разу не зверталась на підприємство ПрАТ «ЗЗРК» за працевлаштуванням, отже не мала в цьому потреби.

Стосовно можливості навчати доньку в майбутньому, то зазначають, що гарантія навчання дітей, батьки яких загинули на виробництві внаслідок нещасного випадку, закріплені державою в ст.5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345 від 02.09.2008 і розповсюджуються на доньку Позивача.

Зрозуміло, що повернути батька і чоловіка неможливо, але визначення розміру моральної шкоди повинно бути обґрунтованим і враховувати ступінь вини як Відповідача, так і потерпілого, а також відповідати вимогам виваженості, розумності і справедливості.

Підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди є порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення чи втрату нормальних життєвих зв'язків через неможливість активного громадського життя, необхідність додаткових зусиль для організації свого життя і т.п. Тобто організація теперішнього життя потребувала коштів, що повинно бути обґрунтоване Позивачем. Але позивачка отримання суми моральної шкоди мотивує витратами на навчання дочки в майбутньому, і суму моральної шкоди визначає виходячи з цього. Тому позовні вимоги ОСОБА_3. про стягнення з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» моральної шкоди вважають необгрунтованими, а розмір моральною шкоди завищеним.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши надані сторонами документи на обгрунтування, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно положень ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що 02.08.2003 року позивачка ОСОБА_3 перебувала з ОСОБА_5 у шлюбі, який був зареєстрований 02 серпня 2003 року Дніпрорудненською міською радою, за актовим записом №93, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.5).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, у якому в графі "мати" зазначена "ОСОБА_3", а в графі "батько" - "ОСОБА_5" (а.с.6).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, працював на посаді кріпильника 3 розряду підземної дільниці № 2 шахти "Прохідна" ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат", стаж роботи на підприємстві становить 04 роки 07 місяців, що вбачається з відомостей п.1 Акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 13 серпня 2009 року (а.с.13-16).

24 липня 2009 року на ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" стався нещасний випадок, внаслідок якого під час виконання наряду, ОСОБА_5 був смертельно травмований, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.07.2009 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 149 (а.с.7).

Згідно акту про нещасний випадок форми Н-1 за № 9 від 13.08.2009 року, причинами нещасного випадку встановлено, що під час виконання робіт по кріпленню торкрет - бетоном західної обгінної виробки центральної групи стволів горизонту 940 метрів ОСОБА_5 був уражений електричним струмом від контактного дроту електровозної відкатки горизонту 940 метрів, який відповідальні особи забули відключити від електричної мережі та заземлити. Смерть ОСОБА_5 наступила від ураження технічною електрикою (а.с.10-13).

Відповідно до Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку Н-5 від 13 серпня 2009 року вбачається, що підземний кріпильник дільниці № 2 шахти "Прохідницька" ОСОБА_5 перед початком роботи в західній обгінній виробці ЦГС горизонту 940 м не перевив наявність установленоо переносного заземленого дроту, чим порушив вимоги п.п.1.4.5., 2.6 "Инструкции по охране труд для подземного крепильщика" та п.IV абзац 2 "Проекта организации работ по креплению горных выработок торкрет-бетоном». Комісія мала зустріч з членами родини потерпілого з метою розв'язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку, та пропозиції щодо їх розв'язання відповідними органами (а.с.13-16).

ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" - гірничодобувне підприємство, основним видом діяльності якого є підземний видобуток залізної руди, яке виконує роботи в небезпечних підземних умовах, застосовує вибухові речовини та використовує багату кількість одиниць різного обладнання та механізмів. ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" за ознаками відповідно до Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» відноситься до об'єктів підвищеної небезпеки.

23.11.2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась із письмовою заявою до відповідача ПАТ "Запорізький залізорудний комбінат" з проханням сплатити їй та її доньці моральну шкоду (а.с.8), проте відповідач у своїй відповіді за №20/85 від 07.12.2015 року відмовив їй у сплаті моральної шкоди (а.с.9).

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України.

Разом з тим, відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Обов'язок належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці лежить на роботодавцеві.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1); моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2); моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3); моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (частина 4).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за

наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Тому, доводи відповідача ПрАТ "Запорізький залізорудний комбінат" щодо відсутності вини підприємства у заподіяні моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки спростовані відповідними актами форми Н-1 та форми Н-5 та положеннями чинного законодавства, відповідно до яких моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким в даному випадку є робота на підприємстві відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1); шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду при вирішенні вказаного питання необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору в частині розміру моральної шкоди, суд виходить з наявність такої шкоди,

протиправність діяння її заподіювача, наявність та оцінки причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також інші обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору

Внаслідок смерті ОСОБА_5, який є батьком малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та чоловіком позивачки ОСОБА_3, з якою на день смерті перебував у зареєстрованому шлюбі, та відповідно доводився їм близькою людини, тому суд вважає, що позивачка ОСОБА_3 та її малолітня донька дійсно зазнали психологічного стресу, що призвело до їх моральних страждань, які виразилися у морально-психологічних хвилюваннях та тривалих переживаннях, пов»язаних з втратою назавжди близької та рідної людини - чоловіка та рідного батька. Також позивачка втратила нормальні життєві зв'язки, що в подальшому вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї малолітньої доньки, був порушений їх нормальний ритм життя, також позивачка вимушена витрачати особистий час для звернення за правовою допомогою та з позовом до суду, оскільки у добровільному порядку відповідач відмовився відшкодувати заподіяну моральну шкоду.

Тому, відповідно до вимог ст.1167 ЦК України, виходячи з глибини, тривалості, обсягу душевних страждань, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, істотність вимушених змін у життєвих та особистих стосунках позивачки, і наслідків, що настали, а також з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, в сумі по 50000 грн. кожному та суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої донька ОСОБА_4, про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ПрАТ «ЗЗРК» на користь позивачки ОСОБА_3 в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди - суму 50 000 грн., а також на користь її малолітньої доньки ОСОБА_4 в рахунок компенсації заподіяної моральної шкоди - 50 000 гривень

Стягнення саме такого розміру моральної шкоди, у даному випадку, на думку суду, буде достатнім і справедливим.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, оскільки позивачем не наведено чітких та конкретних підстав на відшкодування моральної шкоди саме в розмірі заявлених позовних вимог, в сумі по 150000,00 гривень кожному, тому враховуючи наведені норми та докази, керуючись конституційним принципом верховенства права та судовою практикою Європейського суду з прав людини, оцінивши всебічно, повно та об'єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає, що моральна шкода, завдана ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відповідності до пунктів 2 частини 2 статті 23 ЦК України полягає у тривалих душевних стражданнях, тривалих переживаннях, пов»язаних з втратою близької людини, втратою нормальних життєвих зв'язків та звичного способу життя, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, порушенні нормального ритму життя та необхідністю витрачання особистого часу для звернення за правовою допомогою та з позовом до суду.

Належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди саме в сумі по 150 000 грн., позивачка ОСОБА_3 та її представник суду не надали та під час судового розгляду справи суду не довели. Належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх заперечень проти позову в цілому представник відповідач також суду не надав.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 9300,00 гривень, суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з п.2 ч.2 ст.79 ЦПК до судових витрат, серед іншого, належать і витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги (частина 1); граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (часть 2).

Питання компенсації витрат на правову допомогу адвоката врегульовано Законом України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Статтею 1 вказаного закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розміри витрат, пов'язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження вимог позивачки ОСОБА_3 щодо стягнення витрат на правову допомогу, надані наступні документи: Договір про надання правової допомоги № 877 від 14.12.2015 року, з додатковою угодою до Договору від 16.12.2015 року, Акт виконаний робіт від 16.12.2015 року на суму 6000,00 грн., квитанція № 877 від 16.12.2015 року, Акт виконаних робіт від 10.02.2016 року, квитанція №877 від 10.02.2016 року на суму 3300,00 грн.

Згідно ст.ст.26,30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням вищенаведених правових норм, суду повинно бути надано Договір про надання правової допомоги між адвокатом і стороною по справі, яким відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.28 Правил адвокатської етики, встановлюються умови та розмір отримуваного адвокатом гонорару за надання правової допомоги клієнту.

За таких обставин, суд вважає, що сплачена позивачкою ОСОБА_3 сума гонорару представнику в заявленій сумі 9300,00 гривень не відповідає положенням ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо всіх істотних обставин, у тому числі кількості і тривалості судових засідань та витраченого часу на участь у них тощо, а суд фактично позбавлений можливості перевірити розмір понесених позивачкою витрат на надання правової допомоги та встановити чи всі зазначені дії були необхідними для надання правової допомоги, та справедливість таких розрахунків

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката Коваленка В.В., здійснених ним безпосередньо під час судового розгляду справи в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, встановлених законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2016 року встановлена у розмірі 1378 грн.

Приймаючи до уваги, що зайнятість представника позивача Коваленка В.В. безпосередньо під час судового розгляду даної цивільної справи складає: 27.01.2016 року - 1 годину 30 хвилин (відповідно до журналу судового засідання), 11.02.2016 року - 2 години та виходячи з мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 року в розмірі 1378 грн., компенсація витрат на правову допомогу за вказаний період має становити виходячи з наступного розрахунку: 1378 грн. (мінімальна заробітна плата) х 40% = 551,20 грн. х 3 години 30 хвилин (загальна тривалість участі адвоката в судових засіданнях) = 1929,20 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума розумних витрат на правову допомогу адвоката Коваленка В.В., який приймав безпосередню участь в судових засіданнях 27.01.2016 року та 11.02.2016 року, саме в розмірі 1929,20 грн.

Суд не приймає до уваги розрахунок, здійснений адвокатом та викладений у Акті виконаних робіт від 16.12.2015 року про понесення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., оскільки, як видно з нього, вчинені та в подальшому оплачені позивачем дії адвоката Коваленка В.В., пов'язані з підготовкою та подачею позовної заяви до суду, що в розумінні діючого ЦПК України, не є витратами, пов'язаними з розглядом цивільної справи.

Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем ОСОБА_3 та документально нею підтверджені судові витрати, які складаються із

судового збору при пред»явлені до суду позову немайнового характеру, в сумі 974,40 грн. (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.с.21,153.173,237-1 КЗпП України, п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе. 7 км) на користь ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_1) в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 1929 (одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) гривень 20 копійок, судовий збір в розмірі - 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок, а всього - 52903 (п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот три) гривні 60 копійок.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» (71674 Запорізька область Василівський район с.Мала Білозерка-4 Веселівське шосе. 7 км) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В.СИДОРЕНКО