Провадження № 2/522/2244/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким просило звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлове приміщення №14 по провулку Сабанський, 1, у м. Одесі, загальною площею 155,4 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних (публічних) торгів за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а кошти отримані від реалізації майна, направити на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» для погашення заборгованості за кредитним договором № МL-500/074/2007 від 01.06.2007 року та кредитним договором № СМ-SМЕ 500/223/2008 від 05.08.2008 року, яка у загальному розмірі становить 4 395 551, 12 грн.

В обґрунтування позову відзначив, що 01.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № МL-500/074/2007, згідно з яким позичальник отримав у банка кредит в розмірі 300 000 дол. США, строком до 01.06.2032 року. Окрім цього, 05.08.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-SМЕ 500/223/2008 за умовами якого, останній отримав у банку кредит у розмірі 211 903, 00 дол. США строком до 05.08.2023 року.

У порядку забезпечення вказаних кредитних договорів між банком та ОСОБА_1І були укладені іпотечні договори від 01 червня 2007 року № РМL-500/074/2007 та від 05 серпня 2008 року № РМ-SМЕ500/223/2008, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровими № 9005 та № 12723, предметом яких була квартира АДРЕСА_1, загальною житловою площею 116,1 кв. м., та підсобних приміщень, загальною площею квартири 156,9 кв. м..

У звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань, банк у червні 2009 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у тому числі за вказаними кредитними договорами.

25 серпня 2010 року по справі № 2-2083/10 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2010 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 5 879 179,35 грн., а також встановлено обставину наявності заборгованості за кредитним договором №МL-500/074/2007 станом на 02.06.2009 року на суму 336 824, 02 дол. США та 75, 00 грн., за кредитним договором № СМ-SМЕ 500/223/2008 станом на 02.06.2009 року на суму 240 726, 88 дол. США та 100 грн.

22.08.2012 року головним державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження. У процесі примусового виконання рішення суду було встановлено, що предмет іпотеки було переведено з житлового фонду у нежитловий, а саме нежитлове офісне приміщення №14 по провулку Сабанському, 1, у м. Одесі, загальною площею 155,4 кв.м.. Згідно з інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №626736 від 16.07.2012 року нежитлове офісне приміщення №14 по пров. Сабанському, 1, у м. Одесі, зареєстроване з 23.12.2001 року на підставі права власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий №3190 від21.12.2011 року. При цьому банк своєї згоди на відчуження предмета іпотеки не надавав.

Враховуючи, що заборгованість за кредитними договорами відповідачем не погашена, зобовязання ОСОБА_1 за кредитними договорами не виконані, але забезпечені іпотекою, яка є дійсною незважаючи на перехід права власності до іншої особи, позивач звернувся до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Крім цього у звязку з апеляційними скаргами дана справа перебувала в апеляційному суді одеської області з листопада 2014р. по січень 2015р.,

Згідно ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 26.03.2016р. провадження по справі було зупинено до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 та ухвалою суду від 27.04.2016р. провадження відновлено.

Представник позивача в судове засідання не зявився, та надав заяву, якою просив розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, неодноразово, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ст..169 та ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» 01 червня 2007 року та 05 серпня 2008 року було укладено кредитні договори № МL-500/074/2007 (на суму 300 тис. дол. США, на строк до 01.06.2032р.) та № СМ-SМЕ 500/223/2008 ( на суму 211903 дол. США, на строк до 05.08.2023р.).(а.с.5-14).

У порядку забезпечення вказаних кредитних договорів між банком та ОСОБА_1 були укладені іпотечні договори від 01 червня 2007 року № РМL-500/074/2007 (а.с.15-17) та від 05 серпня 2008 року № РМ-SМЕ500/223/2008 (а.с.18-20), посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровими № 9005 та № 12723, предметом яких була квартира № 14 у будинку № 1 в Сабанському провулку в місті Одесі, загальною житловою площею 116,1 кв. м., та підсобних приміщень, загальною площею квартири 156,9 кв. м..

Встановлено, що 25 серпня 2010 року по справі № 2-2083/10 рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2010 року, з ОСОБА_5 було стягнуто на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитними договорами № МL-500/074/2007, № СМ-SМЕ 500/223/2008 та № МL-500/157/2007 на загальну суму 5879179,35 грн. (а.с.21-23).

Також, суд апеляційної інстанції встановив, що заборгованість за кредитним договором № МL-500/074/2007 від 01.06.2007 року станом на 02.06.2009 року склала суму 336 824, 02 дол. США; заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ 500/223/2008 від 05.08.2008 року станом на 02.06.2009 року склала суму 240 726, 88 дол. США.

На виконання вищевказаного рішення суду про стягнення кредитної заборгованості Суворовським районним судом міста ОСОБА_6 по справі № 2-2083/10 був виданий виконавчий лист та Другим відділом Приморського району державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №27815686.

Постановою від 16.12.2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області виконавчий лист №2-2083/10, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 12.03.2011 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 5 879 179. 35 грн., повернуто стягувачу на підставі п.3 ст. 47, ст.. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.144).

До теперішнього часу зобовязання ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами належним чином не виконанні, запозичені кошти не повернуті банку та заборгованість не погашена.

З витребуваних судом у КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради документів, які послугували підставами реєстрації нежитлового приміщення № 14 по провулку Сабанському, буд. 1 в м. Одесі станом на 31.12.2012 року, вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.03.2010 року (по справі №2-939/10 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, третя особа АТ «ОТП Банк» про розірвання шлюбу та поділ майна) визнано за ОСОБА_1 право власності на офісне нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_2.(а.с.123-124).

Право приватної власності за ОСОБА_5 на вказане нежитлове приміщення офісу було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 03.02.2011 року, що підтверджується відповідним витягом про державну реєстрацію прав №28875579 (а.с.122).

Також з матеріалів справи суд встановив, що у Господарському суду Одеської області на розгляді перебувала справа №9/17-2879-2011 за позовом СПД фізичної особи ОСОБА_8 до ФОП ОСОБА_1 про визнання права власності, рішенням від 25.08.2011 року по якій позов ОСОБА_8 задоволено та визнано за ним право власності на нежитлове офісне приміщення, загальною площею 155,4 кв.м, зареєстроване в МБТІ м. Одеси за номером 103неж.-81-244, розташоване за адресою м. Одеса, пров. Сабанський, буд.1 (а.с.126-127).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» (а.с.125), на підставі вказаного рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року (справа №9/17-2879-2011) за ОСОБА_8 16.12.2011 року було зареєстровано право приватної власності на нежитлове офісне приміщення у будинку №1 по пров. Сабанському у м. Одесі.

Згідно витребуваного судом з Одеського державного нотаріального архіву договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №3190, вбачається, що 21.12.2011 року ОСОБА_9, діючий від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності від 09.11.2011 року, придбав нежитлове офісне приміщення, розташоване за адресою м. Одеса, пров. Сабанський, буд.1, загальною площею 155,4 кв. м. (а.с.100).

У договорі зазначено, що відчужуване нежитлове офісне приміщення належить продавцю ОСОБА_8 на підставі рішення господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року по справі № 9/17-2879-2011, та зареєстроване у КП «ОМБТІ та РОН» 16.12.2011 року, реєстраційний номер майна 165330058, у книзі 109неж., на сторінці 64, реєстр №244.

Станом на день розгляду справи право власності на нежитлове офісне приміщення за адресою м. Одеса, пров. Сабанський,1, загальною площею 155, 4 кв.м., зареєстроване за ОСОБА_2, що підтверджується витягом КП «ОМБТІ та РОН» про державну реєстрацію прав (а.с.128) та інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.25).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки грошове зобов'язання виконано відповідачем не було, ним порушено вимоги ст.1054 ЦК України, за якою позичальник зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13). Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобовязання.

З матеріалі справи вбачається, що станом на день розгляду справи, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2010р., змінене рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2010 року, не виконано, заборгованість відповідача, яку було стягнуто з останнього в розмірі 5879179,35 грн. не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з Застереженням 1 до п. 3.2. ст. 3 Договорів іпотеки, яке визначає склад Предмета іпотеки, проведення реконструкції чи ремонту Предмету іпотеки не змінюють правовідносин сторін за договором.

Згідно з Застереженням 2 до вказаного вище пункту Договорів іпотеки, Предмет іпотеки передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, поліпшеннями, складовими частинами та внутрішніми системами, що існують на момент укладення договору та виникнуть в майбутньому.

Згідно п.5.3. іпотечних договорів, іпотекодавець має право вчинювати будь-які дії щодо предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди Іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі або у внесених до нього змінах чи доповненнях. Такі юридичні дії включають (але не виключно): 1) проведення капітального ремонту предмета іпотеки; 2) передання предмету іпотеки у наступну іпотеку; 3) відчуження предмета іпотеки; 4) передавання предмету іпотеки в спільну діяльність; лізинг; оренду (суборенду), користування; 5) інші юридичні дії. Іпотекодавець може вчиняти будь-які юридичні дії щодо предмета іпотеки лише отримавши попередню письмову згоду Іпотекодаржетеля.

З матеріалів справи, а саме технічного паспорту від 14.01.2011 року, виготовленого на імя ОСОБА_1 (а.с.26-27), вбачається, що житлове приміщення квартира №14 за адресою м. Одеса, пров. Сабанський,1, було переведено у нежитлове приміщення, а саме приміщення офісу, загально площею 155, 4 кв.м. У копії технічного паспорту, наявному у матеріалах справи, стоїть відмітка, з якої вбачається самочинність реконструкції вказаної квартири під офіс. При цьому, жодних повідомлень щодо здійснення реконструкції предмета іпотеки банку не надсилалось.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що Предметом іпотеки за іпотечними договорами від 01 червня 2007 року № РМL-500/074/2007 та від 05 серпня 2008 року № РМ-SМЕ500/223/2008 є реконструйоване нежиле офісне приміщення № 14 по пров. Сабанському, 1, у м. Одесі, загальною площею 155,4 кв.м..

Як було встановлено судом, спірне нерухоме майно було відчужено та на теперішній час власником нежитлового приміщення офісу є ОСОБА_2.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, оскільки відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає.

Вищевказана правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25.09.2013 року у справі №6-22592св13 за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суд враховує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 25.02.2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Публічного акціонерного товариство «ОТП Банк», та зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариство «ОТП Банк» про припинення договору іпотеки зі зняттям з реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та з вилученням записів з Державного реєстру іпотек відмовлено у повному обсязі.

Було встановлено, що дії х реалізації заставного майна ( 31 жовтня 2011р. та 25.11.2011р.) відбулись після набрання чинності Законом України від 22.09.2011р. №3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», суд правильно застосував ч.2 ст.49 закону України «Про іпотеку» в редакції закону №3795-VI.

За розглядом даних позовів суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для припинення договорів іпотеки.

У відповідності до п. 6.1. ст. 6 Договору іпотеки за рахунок Предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені іпотекодавцем, в тому числі заборгованість по овердрафту і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов'язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у звязку із реалізацією його прав за цим договором.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п. 6.3. ст. 6 Договорів іпотеки передбачено порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки, виходячи з якого, жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує:

a) права іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, встановленому чинним законодавством України;

b) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні зазначає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, тобто продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною встановленої за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Відповідно до правила ч.ч. 6, 7 ст. 38 Закону України „Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Згідно з абз. 1 п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Як вбачається з п. 6.4. Договорів іпотеки сторони домовились, що іпотекодержателю належить право від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі та ціна продажу буде визначена на підставі проведеної незалежної оцінки субєктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення передбачені ст. 7 Договору іпотеки, згідно якої після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, за бажанням іпотекодердателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, предмет іпотеки передається в управління на період до його реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна (виключна підсудність).

Рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відповідачем до цього часу не виконано, і докази вжиття ним заходів для виконання своїх зобовязань не надані. Недобросовісної поведінки зі сторони кредитора по матеріалам справи не вбачається. А за ст. 6 ч.1 п. 2, 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності…, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлове офісне приміщення №14 по провулку Сабанський, 1, у м. Одесі, загальною площею 155,4 кв.м., яке належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів та розподілення коштів від продажу предмета іпотеки (у разі продажу предмета іпотеки за ціною, що перевищує розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-500/074/2007 від 01.06.2007 року та кредитним договором № СМ-SМЕ 500/223/2008 від 05.08.2008 року перед банком) між іпотекодержателем та іпотекодавцем, відповідно до встановленого пріоритету та розміру прав чи вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судових збір у рівних частках з кожного по 118 (сто вісімнадцять ) гривень 25 копійок (а.с.4,62). Крім того суд стягує судовий збір виходячи з дня проголошення рішення суду в дохід держави у розмірі 6890-118,25= 6771,75 грн. : 2=3385,87 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 16, 526, 572, 575, 611, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 114, 197, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про іпотеку», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове офісне приміщення №14 по провулку Сабанський, 1, у м. Одесі, загальною площею 155,4 кв.м., що належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на праві власності та перебуває в іпотеці за іпотечними договорами від 01 червня 2007 року № РМL-500/074/2007 та від 05 серпня 2008 року № РМ-SМЕ500/223/2008, посвідченими приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованими у реєстрі за номерами 12723 та 9005, на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» й задовольнити за рахунок його вартості вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором за кредитним договором № МL-500/074/2007 від 01.06.2007 року та кредитним договором № СМ-SМЕ 500/223/2008 від 05.08.2008 року, яка у загальному розмірі становить 4 395 551 (чотири мільйона триста девяноста пять тисяч пятсот пятдесят одна) грн. 12 коп., шляхом проведення прилюдних торгів під час здійснення виконавчого провадження.

Встановити спосіб виконання рішення суду, визначивши початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 21685166) витрати по сплаті судового збору у розмірі 118 (сто вісімнадцять ) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи 21685166) витрати по сплаті судового збору у розмірі 118 (сто вісімнадцять ) гривень 25 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 3385 ( три тисячі триста вісімдесят пять) грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 3385 ( три тисячі триста вісімдесят пять) грн. 87 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

20.10.2016