Провадження № 2/161/822/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення на її користь 3 409,56 грн. невиплаченої заробітної палати за період з 01.04.2015 року по 08.06.2015 року та 6 216,08 грн. заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 31.10.2015 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 01.09.2014 року працювала на посаді сторожа Волинського обласного управління «Волиньекоресурси» ДП «Укрекоресурси». Наказом № 04-К від 06.06.2015 року була звільнена із займаної посади у зв'язку з переведенням на виробничу дільницю № 6 ВК «Техносервіс» ДП «Укрекоресурси», згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами в трудовій книжці.

За час роботи на підприємстві в позивача станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 3 409,56 грн.

В заяві вказує, що відповідачем не було проведено остаточний розрахунок при звільненні, а тому вважає, що їй слід виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.06.2015 року по 31.10.2015 року в розмірі 7 042,25 грн.

Станом на 01.11.2015 року позивачу було виплачено заробітну плату за червень 2015 року в розмірі 826,17 грн. таким чином, заборгованість становить 6 216,08 грн.

На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01 квітня 2015 року по 08 червня 2015 року в розмірі 3 409,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.06.2015 року по 31.10.2015 року в розмірі 6 216,08 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За час розгляду справи подав до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2014 року працювала на посаді сторожа Волинського обласного управління «Волиньекоресурси» ДП «Укрекоресурси» (а.с. 11-12).

Наказом № 04-К від 06.06.2015 року (а.с. 8-10) була звільнена із займаної посади у зв'язку з переведенням на виробничу дільницю № 6 ВК «Техносервіс» ДП «Укрекоресурси», згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с. 5-7).

За час роботи на підприємстві в позивача станом на 08.06.2015 року виникла заборгованість із виплати заробітної плати в розмірі 3 409,56 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, позивачу при звільненні не було виплачено заробітної плати за період з 01 квітня 2015 року по 08 червня 2015 року в розмірі 3 409,56 грн.

В судовому засіданні встановлено, що згідно судового наказу Луцького міськрайонного суду від 24.11.2015 року стягнуто з боржника - Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь стягувача - ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 3 409 грн. 56 коп. (а.с. 41).

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) за період з 01 липня 20151 року по 31 жовтня 2015 року сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 6 216,08 грн.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в користь ОСОБА_1 слід стягнути 6 216,08 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною слід стягнути в дохід держави 487,20 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 117 КЗпП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (02090, м. Київ, вул. Лобачевського, 23-В, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.07.2015 року по 31.10.2015 року в розмірі 6 216,08 (шість тисяч двісті шістнадцять гривень вісім копійок) грн.

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (02090, м. Київ, вул. Лобачевського, 23-В, ) в користь держави судовий збір у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук