У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий: Хилевича С.В.

судді: Максимчук І.М., Ковальчук

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 19 липня 2016 року у справі за скаргою ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області; на постанову державного виконавця,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду від 19 липня 2016 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересована особа: державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області (далі - Відділ ПВР УДВС); на постанову державного виконавця.

У поданій на ухвалу апеляційній скарзі заявник покликався на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про недодержання судом вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості оскаржуваного рішення, його ухвалення без повного та об'єктивного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також без належної оцінки доказів у справі.

Вважав, що перед закінченням виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №569/5646/15-ц, виданого 28.08.2015 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на його користь матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, державний виконавець відповідно до вимог п..3.8.8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.20132 року, повинен був вивести із зведеного виконавчого провадження за відповідною постановою виконавчий документ.

Однак його доводи щодо цього суд першої інстанції не перевірив, не витребував у державного виконавця зведене виконавче провадження для його дослідження в судовому засіданні, а тому жодної оцінки його доводам не надав, не навів в оскаржуваній ухвалі будь-яких мотивів, з яких він відхилив обґрунтування скарги.

Поза увагою суду залишено його доводи з приводу того, що постанова державного виконавця від 16 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження не містить жодних відомостей про те, що було зроблено ним при виконанні виконавчого листа до моменту виникнення підстав для закінчення виконавчого провадження.

З цих підстав просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову - про визнання протиправною постанови державного виконавця Відділу ПВР УДВС від 16 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 4857038 з примусового виконання виконавчого листа № 569/5646/15-ц, що виданий 28.08.2015 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної і моральної шкоди та про зобов'язання державного виконавця усунути відповідні порушення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Відмовляючи заявнику у задоволенні скарги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що припиняючи чинність арешту майна боржника і скасовуючи інші заходи примусового виконання рішення, державний виконавець ураховував наявність лише обтяжень, обраних державним виконавцем (посадовою особою) Відділу ПВР УДВС. Однак в будь-якому разі він не скасував вжиті суддею заходи забезпечення позову, що стверджено відповідними витягами з Державних реєстрів.

Матеріалами справи встановлено, що 6 травня 2015 року суддею Рівненського міського суду забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої злочином, а саме: накладено арешт на: будинковолодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку "А-1", сарая "Б-1", гаража "Г-1", льоха "Пг", огорожі "№1", замощення "і"; земельну ділянку площею 0, 0578 га в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1; приміщення салону магазину ритуальних послуг в АДРЕСА_2; пральню спецодягу "Н" по АДРЕСА_3; земельну ділянку площею 0, 2077 га для реконструкції та обслуговування приміщень пральні під цех по виробництву побутового гобелену в АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с. 6-6, зв.).

Рішенням Рівненського міського суду від 16 червня 2015 року, що залишене 6 жовтня 2015 року без змін Апеляційним судом Рівненської області, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 542 521, 84 гривень шкоди, завданої злочином.

З метою примусового виконання зазначеного рішення 28 серпня 2015 року Рівненським міським судом видано виконавчий лист №569/5646/15-ц (а.с. 17). Рішення суду було звернуто до виконання, а державним виконавцем ПВР УДВС відкрито виконавче провадження.

24 лютого 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено: рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, а справу передано до Рівненського міського суду на новий розгляд (а.с. 4-5, зв.; 19-23).

В зв'язку з наведеним 16 березня 2016 року державним виконавцем Відділу ПВР УДВС закінчено виконавче провадження, а також припинено чинність арешту та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с. 8).

Вважаючи, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження суперечить вимогам закону, у березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою в суд на її протиправність та заборону державному виконавцю припиняти чинність арешту майна боржника до моменту закінчення судового розгляду справи за його позовом.

Між тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки рішення Рівненського міського суду від 16 червня 2015 року, яким було стягнуто з боржника на користь ОСОБА_1 542 521, 84 гривень шкоди, завданої злочином, скасовано судом вищої інстанції, тобто більше не створює відповідних прав та обов'язків для сторін, тому постанову про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем винесено в межах вимог закону.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Щодо незаконності вказівки про припинення чинності арешту майна боржника і скасування інших заходів примусового виконання рішення - як на тому наполягав ОСОБА_1, то колегія суддів повністю погоджується з твердженнями суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання постанови в цій частині протиправною.

Так, на а.с. 26-27, зв. міститься Інформаційна довідка №58032052 від 25 квітня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта. З цієї Інформаційної довідки будь-яких даних про скасування обраних суддею 6 травня 2015 року заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди не встановлено.

Більше того, оскаржувана постанова державним виконавцем винесена 16 березня 2016 року, а Інформаційну довідку №58032052 сформовано 25 квітня 2016 року, тобто понад місяць після закінчення виконавчого провадження, що свідчить про правильність висновків суду.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали Рівненського міського суду.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України є додержання судом першої інстанції вимог закону при постановленні своєї ухвали.

Керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Рівненського міського суду від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: