Справа № 196/176/16-ц
№ провадження 2/196/180/2016
УХВАЛА

18.02.2016 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом, яка не відповідає вимогам ст.ст.119, 120 ЦПК України.

Стаття третя ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статті 119 та 120 ЦПК України встановлюють обов'язкові вимоги до змісту та форми позовної заяви, обов'язок дотримання яких покладається на позивача.

Так, відповідно до вимог ст.119 ч.2 п.п.4, 5, 6 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Як слідує з позовної заяви та доданих до неї документів предметом даного спору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Ломоносова, 24-а, с.Ляшківка Царичанського району Дніпропетровської області. У позовній заяві зазначена вартість спірного майна відповідно до вартості, вказаній в Технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 30 січня 2007 року, що вочевидь не відповідає дійсній його вартості станом на момент пред'явлення даного позову до суду.

Відповідно до вимог ст.80 ч.1 п.9 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно визначається з урахуванням дійсної вартості спірного майна. При цьому, вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент пред'явлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за змістом ст.80, ст.119 ч.2 п.4 ЦПК України такий обов'язок покладається на позивача.

Відповідно до ст.6 ч.2 Закону України «Про судовий збір» - у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або, якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Таким чином, якщо позивач самостійно не визначить ціну позову та не надасть документи, які дозволять встановити таку ціну, суд наділений правом попередньо визначити розмір судового збору в межах максимальної ставки, встановленої Законом України «Про судовий збір» з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої у процесі розгляду справи.

Тому, позивачу відповідно до вимог ст.119 ч.2 п.4 ЦПК України слід вказати в позовній заяві вірну ціну позову, відповідно з якого сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі, а у разі неможливості встановлення на день подання позову точної ціни спірного майна, обгрунтувати причини неможливості здійснення оцінки спірного майна із заначенням доказів.

Крім цього, як зазначає і Пленум ВС України у постанові №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» у позовній заяві повинні міститися не лише позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто, зазначена норма визначає право на звернення до суду у випадку наявності спору.

Проте, в даному випадку позивачем в порушення вимог ст.119 ч.2 п.5 ЦПК України конкретно не зазначено обставини, якими позивач обгрунтовує вимоги, а саме: про наявність спору із відповідачем - ОСОБА_2, яка є матір'ю позивача та дружиною померлого спадкодавця ОСОБА_3 з приводу спадкового майна, а тому не зрозуміло які саме його права та законні інтереси були порушені відповідачем.

Крім цього, позивач, вказуючи в позовній заяві ту обставину, що спірне майно належало померлому спадкодавцю в порядку спадкування після смерті матері останнього, але будь-які докази, якими б підтверджувалася вказана обставина в самому позові не зазначає, що суперечить вимогам ст.119 ч.2 п.6 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.120 ч.1 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

В даному випадку, в порушення вимог ч.1 ст. 120 ЦПК України, позивачем не додано до позовної заяви копії квитанцій про сплату судового збору для відповідача.

Отже, позивачу необхідно відповідно до вимог ст.119 ч.2 п.п.5, 6 ЦПК України уточнити обставини, якими останній обгрунтовує свої позовні вимоги та зазначити докази, що підтеврджують кожну обставину, а також додати до позовної заяви копію квитанції про сплату судового збору для відповідача.

Відповідно до ст.121 ч.1 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За викладених обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для можливості усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом залишити без руху і запропонувати позивачу усунути недоліки, вказані в ухвалі, в пятиденний строк з дня отримання ухвали.

В разі невиконання ухвали, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу.

Суддя О.М.ГУДИМ