Провадження № 2/317/558/2016
Справа № 317/1219/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Лебідь О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем з 26.07.2008 р. перебувала у шлюбі, який розірвано 25.09.2010 р., про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції серії НОМЕР_1. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу син залишився на її утриманні та вихованні й проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з тим, що відповідач не виконував обов'язків щодо утримання дитини, вона звернулась до суду для стягнення аліментів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2009 р. у справі № 2-3517/2009 з ОСОБА_2 стягнуто на її користь аліменти на утримання сина. Проте заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.01.2016 р. складає 29007 грн. 49 коп., що підтверджується довідкою ВДВС Запорізького районного управління юстиції Запорізької області. Проживаючи з 2010 року окремо від дитини ОСОБА_2 без жодних поважних причин не приймає участі як в утриманні, так і у вихованні дитини, з сином не спілкується без жодних перешкод для цього. Так, з моменту розірвання шлюбу ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов'язків: не приймає участі в утриманні сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, взагалі не цікавиться здоров'ям та життям дитини. Крім того, з 2010 року ОСОБА_2 не вчиняє будь-яких дій для спілкування з сином та не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не приймає участі у створенні умов для отримання сином освіти та не прияє засвоєнню ним загальновідомих норм моралі. Відповідач, як батько, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей. Фактично між сином та відповідачем відсутні родинні стосунки притаманні сім'ї, між ними немає почуттів любові, емоційного зв'язку. Дитина не відчуває потреби у відповідачі, оскільки майже з народження покинута ним на її виховання та утримання. Дитина взагалі не пам'ятає ОСОБА_2 як батька. Вважає, що є підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3

В судове засідання з'явилась позивач ОСОБА_1, яка позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, які містяться у позові. Також зазначила, що у відповідача була можливість відвідувати дитину, однак він цього не робив. Де вони проживають з дитиною ОСОБА_2 знає, оскільки увесь час з народження дитини вони проживають за однією адресою, а сім'ю він покинув через хворобливість дитини.

В судове засідання з'явилась представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4, яка позов підтримала у повному обсязі з підстав, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Також зазначила, що у дитини хворе серце, ще під час перебування у шлюбі відповідач припинив утримувати дитину, жодного разу він не прийшов на день народження, не телефонував ні матері ні бабці з приводу дитини, не відвідував школи. Також уточнила, що в першому реченні позову допущена описка, а саме зазначено відповідача ОСОБА_5, замість вірного - ОСОБА_2

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 до суду з'явився 24.03.2016 р. у попереднє судове засідання, заперечував проти задоволення позову. В подальшому участі у розгляді справи не брав, про причини неявки суд не повідомляв, письмових заперечень або пояснень на позов відповідач не надав.

До суду з'явився представник відповідача ОСОБА_6 який позов заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що ОСОБА_1 перешкоджала ОСОБА_7 виконувати батьківські обов'язки, не повідомляла де вона проживає з дитиною. З питанням усунення перешкод у вихованні дитини ОСОБА_2 до суду чи органу опіки та піклування ніколи не звертався. Коли востаннє ОСОБА_2 бачив дитину він не знає, коли відповідач останнього разу сплачував аліменти він не знає. Зазначив, що у липні 2016 року ОСОБА_2 звертався до органу опіки для того, щоб дізнатись до якого дитячого садка ходить дитина. Просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю позову.

До суду з'явився представник органу опіки та піклування Запорізької районної держадміністрації Запорізької області Дупліна І.М., яка позов підтримала, зазначила, що орган опіки та піклування Запорізької районної держадміністрації Запорізької області вбачає підстави для позбавлення батьківських прав, що встановлено у відповідному висновку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначила, що вона є сусідкою позивачки, буває у неї вдома. ОСОБА_2 бачила одного разу на весіллі. З ОСОБА_1 знайома приблизно з 2000 року. З дитиною завжди матір та бабуся. Приблизно у 2010-2011 р.р. у ОСОБА_1 з'явився інший чоловік на ім'я ОСОБА_14, якого ОСОБА_3 називає батьком, відноситься до нього як до батька. Спілкуються вони як сім'я. Дитину вона бачить регулярно з бабусею, дядьком, ОСОБА_1 чи її чоловіком. Щоб приходив ОСОБА_2 вона не бачила.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що ОСОБА_1 є його сусідкою, знає її ще з її дитинства, оскільки її матір в один час з ним отримували квартири у будинку. На одному поверсі вони проживають приблизно 15 років. Сім'я у них порядна, дружелюбна. На його очах вона виходила заміж, народжувала дитину. Батька вже й не впізнає. Дитина в цій сім'ї щаслива. Знає ОСОБА_14 - співмешканця ОСОБА_1, який проживає з ними. Бачив як ОСОБА_14 гуляє з ОСОБА_3. ОСОБА_3 називає його батьком. У нього склалось враження, що ОСОБА_14 чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_3. Дитину бачить з ОСОБА_1, ОСОБА_14 чи бабусею ОСОБА_3. Спілкування в сім'ї дуже добре.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_1 її подруга, знайомі вони з 2011 року. Бувають один в одного у гостях, діти дружать між собою. Діти ходять в одну школу, раніше ходили на підготовчі курси. Дитиною займається ОСОБА_14. Думала, що ОСОБА_14 є рідним батьком, він піклується про дитину, влаштовує свята. В гостях у ОСОБА_1 буває часто. В квартирі у дитини обладнана кімната, дитина росте в турботі. При ній ОСОБА_3 ОСОБА_14 називає батьком. До школи ОСОБА_3 водить ОСОБА_1, ОСОБА_14 та бабуся ОСОБА_3 (матір ОСОБА_1). ОСОБА_2 вона ніколи не бачила. При ній він не висловлював бажання спілкуватись з ОСОБА_3.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 зазначила, що вони з ОСОБА_1 працюють разом, є поругами. Познайомились вони в 2012 році при спільному святкуванні свята та з цього часу дружать. Про те, що ОСОБА_14 не є батьком ОСОБА_3, дізналась від ОСОБА_1 приблизно через пів року після знайомства з нею. Цим вона була дуже здивована, оскільки ОСОБА_3 сприймає ОСОБА_14 як батька. Відносини у них в сім'ї хороші, довірчі. ОСОБА_3 називає ОСОБА_14 батьком. Зі слів ОСОБА_1 знає що ОСОБА_2 раніше судимий, ніколи дитиною не цікавився. В квартирі у дитини створені всі умови. Дитиною замаються ОСОБА_1 і ОСОБА_14. Очевидцем у створенні перешкод ОСОБА_1 для спілкування з дитиною ОСОБА_2 вона не була. Свідком конфліктів у сім'ї ОСОБА_1 вона не була. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не бере.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 зазначила, що з ОСОБА_1 вони є однокласниками, знає її з 2001 року. ОСОБА_2 вона знає як її чоловіка, познайомилась з ним приблизно у 2008 році. Довго ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не прожили у шлюбі та розійшлись. Після їх розлучення вона спілкується з ОСОБА_1, а з ОСОБА_2 не спілкується. Коли ОСОБА_3 було приблизно два роки ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_14. Зараз вони проживають з ОСОБА_3 разом з матір'ю ОСОБА_1 та її братом. Відносини в сім'ї добрі, ОСОБА_3 називає ОСОБА_14 батьком. ОСОБА_14 займається уроками з дитиною. Постійно бачила як ОСОБА_14 та ОСОБА_1 відвозили ОСОБА_3 до дитячого садка та забирали його. Кімната у ОСОБА_3 обладнана, утриманням дитини займається ОСОБА_1 та ОСОБА_14. Зі слів ОСОБА_1 знає, що приблизно у 2009 році за проханням ОСОБА_1 ОСОБА_2 висилав їй 50 гривень. Це було ще до знайомства з ОСОБА_14. Сама вона не була очевидцем перешкод у спілкуванні дитини з ОСОБА_2 Жодного разу після розлучення ОСОБА_2 не бачила ОСОБА_2 з дитиною.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначив, що проживає з ОСОБА_1 приблизно з часу, коли ОСОБА_3 було 1,5-2 роки. У них спільний сімейний бюджет, побут. ОСОБА_3 виховують разом з ОСОБА_1, дитина називає його батьком. Сім'ю намагається забезпечувати усім необхідним. Дитині створюють необхідні умови. ОСОБА_2 ніколи не бачив, грошей він на дитину не дає, не виховує. Коли вони тільки починали жити разом з ОСОБА_1, то якісь гроші ОСОБА_2 платив. З приводу біологічного батька ОСОБА_3 йому ніколи питань не задавав. Сам ОСОБА_2 ніколи не телефонував та не приходив.

Вислухавши пояснення учасників судового провадження, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як видно зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 200 від 25.09.2010 р.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2009 р. у справі № 2-3517/2009 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2009 р.

Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/5 з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 26.10.2009 р. і до досягнення ОСОБА_3 трьох років.

За приписами ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до роз'яснення, що міститься в п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як встановлено розрахунком заборгованості № 44/3 від 12.01.2016 р., згідно до попереднього розрахунку заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дитини станом на 01.06.2015 р. становить 23611 грн. 05 коп., а станом на 01.01.2016 р. заборгованість за аліментами складає 29007 грн. 49 коп. При цьому, у розрахунку відображено, що у період з 01.07.2015 по 01.01.2016 р.р. аліментів сплачено 0 грн. 00 коп.

У характеристиці № 6 від 09.02.2016 р. на ОСОБА_3, виданої Запорізькою суспільно-гуманітарною гімназією № 27, тобто за місцем навчання дитини зазначено, що ОСОБА_3 навчається в гімназії з 01.09.2015 р., проявляє активність на уроках, вчиться на стабільно достатньому рівні, особливу увагу приділяє математиці, багато читає, приймає активну участь в інтелектуальних та творчих конкурсах. ОСОБА_3 приймає актину участь в житті класу, відповідальний за доручену справу. Учень доброзичливий, серед дітей користується авторитетом, зовнішній вигляд завжди відповідає учнівському. Вихованням сина з вересня займається виключно матір - ОСОБА_1, вітчим - ОСОБА_14 і бабуся - ОСОБА_18. ОСОБА_1 є головою батьківського комітету класу, відповідально відноситься до цієї роботи: приймає участь в організації навчального процесу, відвідує батьківські збори, активну участь приймає у позакласній роботі, вчасно вносить необхідні платежі; систематично цікавиться навальною та виховною діяльністю свого сина. Батько, ОСОБА_2, за період навчання свого сина в гімназії ніякої уваги не приділяв, в школі не з'являвся, батьківські збори не відвідував, індивідуально не цікавився вихованням і навчанням сина.

З листа Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» № 01-8/253 від 12.02.2016 р. вбачається, що ОСОБА_3 знаходиться під наглядом в даному медичному закладі з народження, перебуває на обліку у окуліста з приводу: «збіжна альтернуюча косоокість, гіперметропія слабкого ступеня обох очей». З приводу цієї патології отримував стаціонарне лікування в офтальмологічному відділенні обласної дитячої лікарні у 2014, 2015 роках. Знаходиться під наглядом кардіолога, діагноз: «відкрите овальне вікно, додаткова хорда лівого шлуночка». Станом здоров'я дитини піклуються мати та бабуся (мати матері); при викликах додому лікаря та при відвідуванні лікувального закладу вони приходили разом з дитиною. Батька дитини дільничний лікар не пам'ятає.

У висновку Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 01-22/2077 від 01.07.2016 р. висловлена позиція з приводу даного спору. Так, орган опіки та піклування зробив висновок про наявність факту ухиляння ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вважає доцільним позбавлення його батьківських прав відносно дитини, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Дане рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 свідомо та протягом тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вказаного рішення на засіданні комісії 11.05.2016 р. з питань захисту прав дитини була присутня ОСОБА_1, ОСОБА_2 на засідання комісії не з'явився, в телефонній розмові повідомив, що відносно нього відкрито провадження в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя та ухвалою суду прийнято запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту. У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 знаходиться під домашнім арештом, членами комісії 23.05.2016 р. здійснено виїзд до його будинку за адресою: АДРЕСА_3, та зроблено акт обстеження умов проживання. В розмові з ОСОБА_2 з'ясовано, що до заключення під варту він сплачував аліменти на дитину, про що у нього є підтверджуючі документи, які він надасть на засідання комісії. На другому засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 26.05.2016 р. була присутня ОСОБА_1, яка надала оновлений розрахунок заборгованості аліментів станом на 01.05.2016 р., а ОСОБА_2 на засідання не з'явився та не надав підтверджуючих матеріалів щодо виховання та участі його в реалізації батьківських прав. Членами комісії було винесено рішення № 78 від 26.05.2016 р. про перенесення розгляду питання на наступне засідання та надання попередження ОСОБА_2 щодо остаточного вирішення питання на наступному засіданні комісії. На наступне засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 не з'явився та не надав підтверджуючих матеріалів щодо виховання та участі в реалізації батьківських прав.

З таким висновком погоджується і суд з огляду на наступне.

Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вирішуючи питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 орган опіки доклав зусиль, що батько міг надати необхідні для вирішення даного питання документи, обґрунтовано висловити власну точку зору, зробити відповідні висновки. Відкладаючи засідання комісії орган опіки та піклування, даний орган не тільки сприяв повноті розгляду даного питання, а й підштовхував ОСОБА_2 до дій, спрямованих на виконання його батьківських обов'язків. ОСОБА_2 не створює для свого сина повного і гармонійного розвитку його особистості, не виховує у любові і розумінні.

Суд не може не врахувати, що заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10.09.2012 р., яке в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23.01.2013 р., ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд послався серед інших обставин на те, що місцевий суд не перевірив доводи ОСОБА_2 про наявність перешкод у вихованні дитини, а також відсутність належного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, відсутність у висновку жодних посилань на будь-які дії ОСОБА_2, які тягнуть застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав.

Суд констатує, що з часу скасування попереднього рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, ним не вчинено жодних дій спрямованих на виконання батьківських обов'язків. Своїх обов'язків він не виконував і раніше на що у сукупності вказують розрахунки заборгованості за аліментами, які містяться в матеріалах справи, показання свідків.

Наразі суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до питання виховання свого малолітнього сина.

Так, згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 20.07.2016 р. ОСОБА_2 з грудня 2011 року і до теперішнього часу не сплатив жодної суми в рахунок їх сплати.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 посилався на те, що органи державної виконавчої служби мали можливість, а відповідач не мав би заперечень щодо звернення стягнення на нерухомість ОСОБА_2 в рахунок сплати аліментних платежів. При цьому, він не зміг обґрунтовано пояснити чому ОСОБА_2, маючи таку можливість, не вчинив таких дій добровільно.

На питання суду представник відповідача не зміг пояснити коли в останній раз ОСОБА_2 бачив дитину, коли востаннє сплачував аліментні платежі. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6, посилаючись на довідку органу державної виконавчої служби, вказував на факти сплати ОСОБА_2 аліментів після грудня 2011 року, однак категорично відмовився долучити таку довідку до матеріалів справи.

На питання суду про наявність та зміст перешкод у вихованні дитини представник відповідача ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 перешкоджає відповідачу виконувати батьківські обов'язки тим, що вона не повідомила ОСОБА_2 про місце проживання дитини. Разом з тим, дитина з часу народження та до теперішнього часу не змінювала місце свого проживання. На це вказує і довідка Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» № 01-8/253 від 12.02.2016 р. і показання свідків, допитаних у судовому засіданні. Саме за цією адресою проживав ОСОБА_2 разом з сім'єю до припинення шлюбних відносин з ОСОБА_1

Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2 з липня 2016 року намагався встановити через уповноважені органи дитячий садок, який відвідує його син, пославшись на факт усного звернення до таких органів. Разом з тим, ОСОБА_3, згідно характеристики № 6 від 09.02.2016 р. навчається в Запорізькій суспільно-гуманітарній гімназії № 27. Дана характеристика направлялась відповідачу як додаток до позову, на ній міститься адреса даного навчального закладу та усі інші необхідні дані. Отже, дані посилання представника відповідача є неспроможними та такими, що не мають жодного доказового підтвердження.

Суд неодноразово роз'яснював представнику відповідача ОСОБА_6 процесуальні права та обов'язки, право на подання доказів, обов'язок доказування, пропонував подати докази виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків, однак представник позивача не виявив бажання реалізовувати їх.

Наразі суд констатує, що жодних об'єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_2 його малолітнього сина ОСОБА_3 судом не встановлено. Жодних об'єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_2 виконував або намагався виконувати свої батьківські обов'язки.

Водночас суд відзначає, що представник позивача лише бездоказово намагався створити уявлення суду про існування перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 у спілкування з дитиною.

Отримавши позов з додатками 17.03.2016 р., маючи повну інформацію про місце проживання, про місце навчання дитини, номер домашнього телефону, оскільки усі ці відомості містяться у позові та додатках до нього, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов'язків.

Як видно з копії ухвали Орджонікідзевського суду м. Запоріжжя від 22.02.2016 р., яка була долучена відповідачем у попередньому судовому засіданні, в провадженні даного суду знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 313 КК України. Даною ухвалою ОСОБА_2 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 днів - до 22 квітня 2016 р. Згідно даної ухвали ОСОБА_2 слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2014 року було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було змінено на домашній арешт.

Між тим, сам лише факт застосування запобіжного заходу не унеможливлює виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків та не звільняє від їх виконання. Батько не був позбавлений права та можливості телефонувати дитині, запрошувати до житлового приміщення, яке йому заборонено покидати за ухвалою суду, сплачувати аліменти тощо. Турбота про дитину не може залежати від суб'єктивних чинників, а необхідність її виконання мала б стимулювати ОСОБА_2 до уникнення ризиків, які б перешкоджали виконанню ним батьківських обов'язків. Крім того, суд відзначає, що турбота про дитину не має виключно матеріального виразу та не зводиться для того з батьків, що проживає окремо, до сплати аліментів.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 30.11.2011 р. у справі № 22ц-5851/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів встановлено, що з довідки центу зайнятості вбачається, що відповідач перебуває на обліку в центрі зайнятості, йому була призначена і виплачувалась допомога по безробіттю.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20.09.2012 р. у справі № 22-5038/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Відділ державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про стягнення заборгованості з аліментів, неустойки встановлено, що перерахування аліментів ОСОБА_2 робив за адресою: АДРЕСА_2, у зв'язку з чим регулярно отримував назад зроблені ним перекази. Проте в постановах державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2011 р. чітко зазначена адреса стягувача: АДРЕСА_4. Відповідач не вчинив жодних дій, як то звернення до Державної виконавчої служби з цього приводу, перерахування коштів на її рахунок, спрямованих на належну сплату і отримання аліментів. Систематичне повернення грошових коштів, нібито сплачених ОСОБА_2 в якості аліментів, їх мізерний розмір (в середньому 50 грн. на місяць), сплата належним чином аліментів в розмірі 500 грн. лише в жовтні 2011 року, не вчинення дієвих заходів на перерахування аліментів на утримання своєї дитини протягом іншого тривалого періоду, свідчать про навмисне ухиляння відповідача від реальної сплати аліментів.

У світлі приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, вищезазначені обставини встановлені рішеннями Апеляційним судом Запорізької області не підлягають доказуванню.

Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні, заходи впливу виявились безрезультатними, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_19 При цьому суд констатує, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню.

Згідно акту обстеження умов проживання, складеного Відділом Служби у справах дітей по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 07.09.2016 р. у квартирі, де проживає дитина разом з матір'ю, створені належні умови для її проживання та розвитку.

Згідно довідки б/н від 28.01.2016 р., виданої ОСББ «Вознесенка», у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_18, ОСОБА_21, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_22

Згідно побутової характеристики, наданої за підписом голови правління ОСББ «Вознесенка» за час проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, конфліктів з сусідами не виникало, скарг не надходило.

Як видно з характеристики, наданої за місцем роботи, ОСОБА_1 працює контролером квартирного обліку служби реалізації цеху № 11 КП «Водоканал». За час роботи проявила себе як відповідальний працівник, дисциплінований.

За таких обставин, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 належним чином виконує свої батьківські обов'язки, підстав для передачі дитини під опіку держави суд не вбачає, а тому дитину слід залишити проживати з матір'ю, що відповідає інтересам дитини.

Потреби у стягненні аліментів на утримання дитини суд не вбачає, оскільки вони раніше вже були стягнуті судовим рішенням.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений останнім при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 58-60, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 20 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян