Справа № 362/1831/16-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/5063/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 14.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Верланова С.М.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком № 3 по вулиці Солов'їній у м. Василькові.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку № 3 по вулиці Солов'їній у м. Василькові. У вказаному будинку зареєстровані: його дружина ОСОБА_4, донька ОСОБА_5 з її двома неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7, колишній чоловік доньки - ОСОБА_3. Останній не проживає в даному будинку з осені 2014 року, коли зібрав свої речі та виїхав з будинку, що підтверджується актами обстеження житлових умов від 23.12.2015 року, 09.02.2016 року, 11.04.2016 року та довідкою депутата Васильківської міської ради від 11.04.2016 року.

Відповідно до рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_3М та ОСОБА_3І розірвано Реєстрація відповідача в спірному житловому будинку завдає позивачу ускладнення з розпорядженням майном.

Посилаючись на положення ст. 391 ЦК України, 158, 162 Житлового кодексу України, просив позов задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог, надавши критичну оцінку актам про не проживання відповідача та довідці депутата, вважаючи їх неналежними доказами. Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що припинення шлюбних відносин дочки позивача і відповідача не позбавляє останнього права на користування займаним приміщенням.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись з такими висновками, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку № 3 по вулиці 60-років Жовтня у м. Василькові, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 20.12.1994 року. Відповідно до рішення Васильківської міської ради народних депутатів Про перейменування та відновлення назв вулиць міста від 13 грудня 1993 року вирішено перейменувати вулиці зокрема: 60 років Жовтня на Солов'їну (а.с. 13,14)

Згідно будинкової книги на житловий будинок № 3 по вулиці 60 років Жовтня (Солов'їній) в м. Василькові Київської області в будинку зокрема зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 (донька), ОСОБА_6 (онук), ОСОБА_7 (онука), ОСОБА_8 (а.с 15-19).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрований 24.01.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, запис № 15 - розірвано (а.с. 12).

В підтвердження вимог щодо непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні позивачем надано акти від 23.12.2016 року (а.с. 20), 09 лютого 2016 року (а.с. 21), 11 квітня 2016 року (а.с. 22) підписані депутатом ОСОБА_9, та сусідами ОСОБА_10, ОСОБА_11, про те, що ОСОБА_3І у будинку за адресою: м. Васильків, вулиця Солов'їна, 3 не мешкає з осені 2014 року, його речі в будинку відсутні та довідка депутата Васильківської міської ради від 11.04.2016 року згідно якої зять ОСОБА_3 за адресою: місто Васильків, вулиця Солов'їна, 3 не мешкає з осені 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 зазначає про те, що відповідач не проживає у житловому будинку з осені 2014 року. На підтвердження зазначеної обставини позивач надав Акти обстеження житлових умов від 23.12.2015, 02.02.2016, 11.04.2016, а також довідку депутата Васильківської міської ради VII скликання ОСОБА_9, про не проживання відповідача за вказаною адресою з осені 2014 року.

Надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції, за відсутності будь-яких заперечень, необґрунтовано піддав сумніву акти обстеження житлових умов.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у звязку з розірванням шлюбу та припиненням сімейних відносин відповідач не втратив право користування житлом. У той же час, враховуючи те, що ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не проживає з осені 2014 року, є обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання його втративши право користування з підстав, визначених ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду про відмову в задоволенні позову, суд надав невірну оцінку доказам, поданим в обґрунтування позовних вимог, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2016 року - скасувати. Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку № 3 по вул. Соловїній у м. Василькові Київської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 551,20 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: