Справа № 199/7612/15-ц
11 лютого 2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська
в складі: головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Коломієць Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю ,-
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, зазначивши, що у 1999 році була приватизована квартира № АДРЕСА_1, в якій зараз мешкає позивач. Дана квартира була приватизована на 3-х осіб - позивача, його батька ОСОБА_2, його тітку ОСОБА_3 в рівних частках. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, родичів у покійної на час смерті не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 Після його смерті позивач отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири. Отже позивач є власником 2/3 частин спірної квартири. З часу смерті тітки, тобто з 1999 року, він добросовісно та безперешкодно володіє також 1/3 частиною кватири, яка залишилась після смерті його тітки. Тобто 17 рік він безперервно відкрито проживає у спірній квартирі. У зв'язку з чим позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири № АДРЕСА_1.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд його задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Від представника відповідача повторно надійшла заява про відкладення розгляду справи. Суд розцінює таку поведінку представника відповідача, а саме неодноразове надання вказаних заяв про відкладення розгляду справи, як умисне затягування розгляду справи. Тому суд вважає можливим зі згоди позивача провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 на справі спільної сумісної власності, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 січня 1999 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, належала ОСОБА_1, позивачу по справі, його батьку - ОСОБА_2, та його тітці - ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожному.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, родичів у покійної на час смерті не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_2 Позивач отримав спадщину у вигляді 1/3 частини спірної квартири після смерті батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.08.2000 року, виданим державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_6
У вказаній квартирі позивач зареєстрований та проживає з 1999 року, що було підтверджено показами свідків в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.
Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє спірним майном більше 10 років, інші особи на спірне майно не претендують, тому позивач є добросовісним набувачем, вважає що позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/3 частину вказаної квартири за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку відповідно до вимог ст. 344 ЦК України.
Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст.10, 60, 130, 214, 215,224 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,7 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м., яка складається з: житлових кімнат площами 10,4 кв.м.,17,2 кв.м., кухні площею 7,6 кв.м.,ванної кімнати площею 2,0 кв.м.,вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 4,9 кв.м.,кладової площею 0,4 кв.м., лоджії площею 2,1 кв.м.
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: