АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1358/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,58 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: представника ДВС ОСОБА_6,

представника позивача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.03.2013 року між ним та ОСОБА_9 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала грошові кошти в розмірі 375 000 грн.

21.11.2014 року в даний договір були внесені зміни, у звязку з чим сума, яку отримала позичальниця, склала 1 135 000 грн., що станом на день укладення цього договору становить еквівалент 70938 дол. США.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання 30.09.2013 року між позивачем та ОСОБА_9 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку ОСОБА_8 квартиру № 193, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Пушкіна,67.

Позивач вказує, що оскільки зобовязання по договору позики не виконувалось належним чином кредитор вимушений був звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2016 року визнано між сторонами мирову угоду, за якою звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 193, що знаходиться в будинку № 67 по вул. Пушкіна в м. Черкаси, загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_8.

Позивач вказує, що звернувшись до реєстраційної служби з заявою про реєстрацією права власності на вищевказану квартиру остання надала відмову, з якої вбачається, що постановою Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 03.10.2014 року було накладено арешт на вищевказаний об'єкт іпотеки.

16.02.2016 року позивач звернувся до Центрального відділу ДВС ЧМУЮ з заявою звільнення майна з-під арешту з вищевказаний підстав, однак отримав відповідь з пропозицією звернутися до суду з позовом про звільнення з-під арешту.

Позивач зазначає, що вказаний арешт перешкоджає як виконанню рішення суду, яке вступило в законну силу, відтак і задоволенню його кредиторських вимог. Крім того, державним виконавцем було накладено арешт на майно, яке є предметом іпотеки і забезпечує виконання кредитного зобов'язання, чим порушено право іпотекодержателя на першочергове задоволення своїх грошових вимог.

Після відкриття виконавчого провадження по справі, не було встановлено, як того вимагає закон, перебування майна на яке мають накласти арешт, у заставі (іпотеці) перед іншими кредиторами.

Відповідно до вимог закону, звернення стягнення на передане в заставу/іпотеку майно можливе лише за ініціативою іпотекодержателя, з направленням отриманих від реалізації такого майна коштів на сплату того зобов'язання, що такою іпотекою забезпечується.

Позивач вважає, що дії Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушують майнові вимоги ОСОБА_8, як іпотекодержателя, та позбавляють його можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного майна, у зв'язку з чим іпотечне майно повинне бути звільнено з-під арешту, а постанова Центрального ВДВС ЧМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині іпотечного майна від 03.10.2014 року повинна бути скасована.

24.03.2016 року позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно просить суд:

- звільнити з-під арешту та заборони відчуження, які накладені Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції на іпотечне майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- скасувати постанову Центрального ВДВС Черкаського ЧМУЮ від 03.10.2014 року в частині накладення арешту на квартиру № 193, що знаходиться в будинку № 67 по вул. Пушкіна в м. Черкаси, що належить ОСОБА_9;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 року позов ОСОБА_8 задоволено повністю.

Вирішено звільнити з-під арешту та заборони відчуження, який накладений Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції на іпотечне майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Скасовано постанову Центрального ВДВС Черкаського ЧМУЮ від 03.10.2014 року в частині накладення арешту на квартиру № 193, що знаходиться в будинку № 67 по вул. Пушкіна в м. Черкаси, що належить ОСОБА_9.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі представник Центрального відділу ДВС ЧМУЮ, вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, у звязку з тим, що судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з посиланням на відповідні норми матеріального права, прийшов до висновку, що дії Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушують майнові вимоги ОСОБА_8, як іпотекодержателя, та позбавляють його можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного майна.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Встановлено, що 30.03.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір позики, який посвідчений нотаріально і відповідно до якого остання отримала від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 375 000 грн.(а.с. 3).

Відповідно до договору про зміни та доповнення до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 вересня 2013 року за номером реєстру 3938 від 21 листопада 2014 року, були внесені зміни, у зв'язку з чим сума, яку отримала позичальниця, склала 1 135 000 грн., що станом на день укладення цього договору в доларовому еквіваленті становить 70 938 дол. США.(а.с. 5).

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання 30.09.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала в іпотеку квартиру № 193, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Пушкіна,67 (а.с. 8-10).

Відповідно до договору про зміни та доповнення до іпотечного договору від 30.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_10 30 вересня 2013 року за реєстровим № 3941 від 24 листопада 2015 року, внесені зміни в пункти 5.1, 5.2,5.3, 5.4, які стосуються виконання договору позики за рахунок іпотечного майна шляхом звернення стягнення на нього (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Вважаючи, що зобов'язання по договору позики не виконувалися належним чином, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2016 року між сторонами визнано мирову угоду, за якою звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру № 193, що знаходиться в будинку № 67 по вул. Пушкіна в м. Черкаси, загальною площею 82,8 кв.м., житловою площею 52,7 кв.м шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_8 (а.с. 15).

Відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно № 28084030 від 04 лютого 2016 року, ОСОБА_8 відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 з тих підстав, що постановою Центрального відділу Державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 03.10.2014 року накладено арешт на вищевказаний об'єкт іпотеки (номер запису про обтяження 7871968) (а.с. 16).

16.02.2016 року ОСОБА_8 звернувся до Центрального відділу ДВС ЧМУЮ з заявою про звільнення майна з-під арешту з вищевказаних підстав (а.с. 17-18),

17.02.2016 року позивач отримав відповідь № 4739/08.01.36 про результати розгляду справи з пропозицією звернутися до суду з позовом про звільнення з-під арешту (а.с. 19).

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 60 Закону України "По виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна.

Наведене свідчить про те, що суд, розглядаючи такий позов, повинен повно та всебічно встановити обставини, на які посилається позивач, щодо виникнення права власності на спірне майно, і ці обставини позивач повинен довести належними та допустимими доказами відповідно до ст. 60 ЦПК України.

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України "Про іпотеку").

Нормами статтей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Відповідно до вимог чинного законодавства, звернення стягнення на передане в заставу/іпотеку майно можливе лише за ініціативою іпотекодержателя, з направленням отриманих від реалізації такого майна коштів на сплату того зобов'язання, що такою іпотекою забезпечується.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з посиланням на вище зазначені норми закону, прийшов до висновку, що дії Центрального відділу державної виконавчої служби ЧМУЮ про накладення арешту на квартиру, яка є предметом іпотеки порушують майнові вимоги ОСОБА_8 як іпотекодержателя та позбавляють його можливості задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок іпотечного майна.

При цьому суд також враховує, що право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна, як передбачено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, що квартира №193, яка розташована по вул. Пушкіна,67 в м.Черкаси ОСОБА_8 не належить, а є власністю ОСОБА_9, так як за нею вона зареєстрована (а.с.21).

Посилання позивача ОСОБА_8 на те, що дана квартира є його власністю за ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси, є безпідставними, оскільки право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до Закону «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», і тому у набувача право власності на нерухомість виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 334 ЦК право на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації права на нього.

Тому, з урахуванням названих вище обставин ОСОБА_8 не є особою, яка має право на звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в розумінні статті 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору не повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, не об'єктивно оцінив докази та дав їм неналежну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, не вірно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв незаконне судове рішення.

Відповідно до вимог ст.309 ЦПК України дані обставини є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :