У х в а л а

31 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 8 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії та внести відповідний запис у трудову книжку,

в с т а н о в и л а :

Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 27 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив; ухвалив зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України поновити ОСОБА_4 на попередній роботі на посаді директора Державного підприємства «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» або надати іншу рівноцінну роботу (посаду) на тому самому підприємстві або за його згодою на іншому підприємстві, установі, організації.

Апеляційний суд Черкаської області 8 жовтня 2015 року скасував рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2015 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 4 січня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

17 березня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 8 жовтня 2015 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пунктів 1, 5, 8 статті 36, статей 38, 39 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначених судових рішень, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на рішення Верховного Суду України від 11 березня 2009 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року і 11 серпня 2014 року, в яких, на його думку, по-іншому застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 січня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що на час закінчення повноважень позивача на виборній посаді закінчився і строк дії контракту на попередній роботі і йому було відмовлено (в порядку погодження) на укладення нового контракту на відповідний строк.

Разом з тим у наданих для порівняння судових рішеннях містяться такі висновки:

- у рішенні Верховного Суду України від 11 березня 2009 року касаційний суд, задовольняючи позовні вимоги щодо поновлення на роботі, дійшов висновку, що при укладенні трудового договору з позивачкою не було обумовлено строкового характеру трудового договору, на час призначення позивачки на посаду повноваження особи (яка раніше працювала на цій посаді) за виборною посадою вже закінчилися, а тому звільнення позивачки на підставі пункту 6 частини першої статті 40 КЗпП України є незаконним; крім того, касаційний суд зазначив про застосування положень частини третьої статті 184 цього Кодексу щодо заборони звільнення жінок, які мають дітей;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про наявність правових підстав для визнання незаконною відмови відповідача у наданні позивачці попередньої роботи після закінчення її повноважень за виборною посадою, оскільки така відмова відповідача суперечить положенням статті 118 КЗпП України.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 січня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2012 року висновку, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить зазначеному висновку.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 11 серпня 2014 року, надана заявником на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, не може бути предметом порівняння, оскільки не є судовим рішенням у розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства «Черкаський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про поновлення на роботі, зобов'язання вчинити дії та внести відповідний запис у трудову книжку за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 січня 2016 року та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 8 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема