УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за договором кредиту №DNH4KP92980476 від 19 червня 2006 року в межах строку позовної давності за період з 07 грудня 2010 року по 07 грудня 2015 року в розмірі 8689,08 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №DNH4KP92980476 від 19 червня 2006 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 4550 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, тому враховуючи, що договір не був розірваним або припиненим, банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку виконання зобов'язань.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 червня 2006 року між сторонами укладено договір кредиту №DNH4KP92980476, за умовами якого для повного розрахунку за товар (персональний комп'ютер і монітор) і сплати комісії за консультативні послуги, Банк надав ОСОБА_4 страховий кредит у сумі 4550 грн на строк 12 місяців по 18 травня 2007 року включно з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобов'язання ОСОБА_4 по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця ОСОБА_4 повинен надати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 433,40 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Також в заяві зазначено, що для забезпечення виконання зобов'язань на підставі п.2.3., 2.4., 2.5. Умов встановлено, що придбаний товар є предметом застави. Згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Позичальник виразив згоду, що Заява разом із запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає кредитно-заставний договір. Позичальник підтвердив своїм підписом, що ознайомився з Умовами кредитування, запропонованими банком. Строк дії кредитно-заставного договору в заяві не зазначений. (а.с.5-6).

У червні 2013 року позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищевказаним позовом.

17 листопада 2015 року від ОСОБА_4 надійшла до суду заява про застосування строку позовної давності. (а.с. 82).

Місцевий суд, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки сплинув строк позовної давності, про застосування якої було заявлено представником відповідача, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Доводи позивача про те, що умовами надання споживчого кредиту встановлено строк позовної давності в п'ять років обґрунтовано не взято до уваги апеляційним судом, оскільки банком не надано доказів, що ОСОБА_4 підписав умови надання споживчого кредиту, які повинні бути невід'ємною частиною договору. Посилання в договорі на ознайомлення з цими умовами не свідчить про досягнення домовленості про збільшення строку позовної давності ( а. с. 6). При цьому, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів про встановлення більшого строку дії спірного договору, ніж строк виконання зобов'язань.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи, викладені в касаційній скарзі аналогічні доводам, викладеним у апеляційній скарзі, були предметом перевірки апеляційним судом та були відхилені.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська