Справа № 645/5009/15-ц
Провадження № 2/645/130/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Іващенко С.О.

секретаря судових засідань - ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки,-

встановив:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2014 року приблизно о 01:00 год. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 за адресою: пр. 50-річчя СРСР путіпровід у м. Харкові, поблизу АЗС «ОККО». Позивач вважає, що водій автомобіля ОСОБА_3 порушив п. 12.2. Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 Про правила дорожнього руху оскільки швидкість руху автомобіля мала бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб. В результаті отриманих травм позивач зазнав сильного ушкодження здоров'ю та перебував у комі. Зазнав пошкодження легенів, правого стегна, нирки, отримав важку закриту черепно-мозкову травму, переломи кісток та ребер. На підставі висновків МСЕК позивачу встановлено другу групу інвалідності. Позивач зазначає, що лише до 26.06.2014 року відповідач по справі надавав йому матеріальну допомогу на придбання ліків. На лікування позивачем витрачено 9 661 грн. 45 коп., що підтверджується чеками і які він просить стягнути із відповідачів, посилаючись на ст. 1187 ЦК України. Протягом тривалого часу позивач проходив курс лікування отриманих травм і був позбавлений можливості працювати і заробляти кошти у зв'язку із чим до відповідачів пред'явлено вимогу про стягнення 14 616 грн. за втрачений дохід в результаті ДТП. В обґрунтування даної вимоги позивач посилається на ст. ст. 1195, 1997 ЦК України. Позивач зазначає, що в результаті отриманих травм і необхідності тривалого лікування він був повністю відсторонений він звичних і необхідних для нього умов життя та роботи, а також переживав за психологічний стан своїх батьків, які постійно хвилювалися за сина у зв'язку із чим до відповідачів пред'явлено вимогу про стягнення моральної шкоди на суму 50 000 грн. В обґрунтування даної вимоги позивач посилається на ст. 1167 ЦК України.

Позивач та його представник ОСОБА_5. яка діє на підставі довіреності в судовому засіданні свої уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідач та його представник ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, заперечували проти позову у повному обсязі. У своїх заперечннях посилались на те, що за фактом ДТП 01.06.2014 року було розпочато досудове розлідування у кримінальному провадженні № 0001935. В ході досудового розслідування була призначена судово-автотехнічна експертиза за № 683/14 від 02.08.2014 року, згідно з висновком якої, в діях водія автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились б в причинному звязку з виникненням вказаної ДТП. Позивач по справі у нетверезому стані намагався перейти дорогу у місці, не обладнаному пішохідним переходом чи світлофором. Тобто, ДТП сталося в результаті неправомірних дій з боку потерпілого позивача по справі. Представник ОСОБА_3 у своїх запереченнях посилалась на ст. 1166 ЦК України, згідно якої особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, та пояснила, що відповідач ОСОБА_3 з власної волі допомагав йому коштами на придбання ліків, а саме: у період з 14.06.2014 р. по 02.07.2014 року на користь позивача ОСОБА_3 передано 37 300 грн., що підтверджується розписками. Також представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 посилалася на наявність у діях позивача умислу на ДТП, що полягав у свідомому припущенні позивачем настання шкідливого результату своїх неправомірних дій, що полягало у переході ним проїзної частини у не пристосованому для цього місці та ще й у нетверезому стані.

Співвідповідач ОСОБА_4 у судові засідання не з'являлася, заперечень проти позову не надавала, повідомлялась судом у відповідності до положень ЦПК України шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, які повернулись до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням терміну зберігання".

У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст. 27 ЦПК України.

Судом встановлено, та підтверджено наявними у справі доказами, що 01.06.2014 р. о 01:00 год. по пр. 50-річчя СРСР путіпровід у м. Харкові, поблизу АЗС «ОККО» сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, внаслідок якого ОСОБА_2 зазнав травм.

01 червня 2014 року за фактом ДТП розпочато досудове розлідування у кримінальному провадженні № 0001935.

02 серпня 2014 року в ході досудового розслідування була призначена судово-автотехнічна експертиза за № 683/14 за висновком якої в діях водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 не вбачаються невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходились б в причинному звязку з виникненням вказаної ДТП. В даній дорожній ситуації водій не мав технічної можливості уникнути наїзду. (арк.. спр. 79-83)

15 вересня 2014 року Фрунзенським районним відділом Головного Управління МВС України в Харківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження так як в діяннях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення (арк. спр. 11).

У період з 01.06.2014 року по 18.07.2014 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої допомоги та невідкладної медичної допомоги ім. О.І. Мещанинова, що підтверджується випискою із історії хвороби ОСОБА_2 за № 159998 від 18.07.2014 року (арк. спр. 21).

У період з 17.09.2014 року по 26.09.2015 року згідно з епікризу-виписки історії хвороби позивач по справі перебував на стаціонарному лікуванні у відділі неврології у Харківській міській багатопрофільній лікарні № 18 (арк. спр. 13).

27 жовтня 2014 року згідно довідки МСЕК № 636938 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності до 01.11.2015 року. (арк.. спр. 132)

Суду позивачем на підтвердження майнової шкоди надано копії аптечних чеків на придбання ліків на загальну суму 9 661 (Дев'ять тисяч шістсот шістдесят одна) грн. 45 коп. за період з 27.06.2014 року по 17.09.2015 року.( арк.. спр. 25-32, 150).

Як вбачається з копій розписок, відповідачем ОСОБА_3 передано на лікування ОСОБА_2 кошти на загальну суму 37 300 (Тридцять сім тисяч триста) грн. за період з 02.06.2014 року по 02.07.2014 року.(арк..спр. 61-68).

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Виходячи з наведеного, особою, яка повинна відшкодувати спричинену шкоду позивачу, є відповідач ОСОБА_3, який в момент ДТП володів автомобілем, а вимоги до власника автомобіля ОСОБА_7 є безпідставними.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами.

Позивачем по справі в підтвердження вимог про спричинення йому матеріальної шкоди надано аптечні чеки на загальну суму 9 661 грн. 45 коп. за період з 27.06.2014 року по 17.09.2015 року.

З наданих відповідачем розписок про отримання на лікування ОСОБА_2 коштів вбачається, що за період з 27.06.2014 року по 02.07.2014 року ОСОБА_3 на користь позивача передано кошти на суму 2700,00 (дві тисячі сімсот) грн. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_2 викладені без урахування зазначених виплат.

Список препаратів пацієнта ОСОБА_2Ю.(арк. спр. 24), придбаних не за рахунок стаціонару, не може бути належним доказом по справі, оскільки в ньому відсутня дата його складання та інформація щодо того, для лікування яких хвороб позивачем були придбані зазначені в списку ліки. З документу не вбачається зв'язок між хворобами, на лікування яких ОСОБА_2 придбав ліки, і шкодою спричиненою саме в результаті ДТП.

Суд позбавлений можливості встановлення природи походження більшості аптечних чеків, наданих позивачем, оскільки вони не підтверджені належними медичними документами та призначеннями лікарів.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Належним підтвердженням заподіяння позивачу матеріальної шкоди є епікриз-виписка історії хвороби № 5756 (арк. спр. 13) від 26.09.2015 року з відділу неврології у Харківській міській багатопрофільній лікарні № 18 відповідно до якої у період з 17.09.2014 року по 26.09.2014 року позивач по справі перебував на стаціонарному лікуванні. З документу вбачається, що в лікуванні застосовувалися наступні лікарські засоби: винпоцетин, тиоцетам, витаксон, рибоксин, пентоксифилін, фізіотерапія тощо.

Витрати позивача за вказаним списком ліків підтверджується чеком № 22555 від 23.09.2014 року (арк.спр. 26), виданий аптекою № 4, що розташована за адресою: вул. Краснодарська 104 у м. Харкові на загальну суму 131 грн. 02 коп.

Саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 з огляду на наступне:

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальник справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 № 4 (далі - Постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а у випадках спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відсутність у діях відповідача ОСОБА_3 неправомірної поведінки та наявність такої у позивача по справі, що і стало причиною ДПТ підтверджується:

-висновком судово-автотехнічної експертизи за № 683/14 від 02 серпня 2014 року;

-постановою Фрунзенського районного відділу Головного Управління МВС України в Харківській області про закриття кримінального провадження від 15 вересня 2014 року, так як в діяннях ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення.

В судовому засіданні в якості свідка допитаний ОСОБА_3, який під присягою та з попередженням про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень пояснив, що потерпілий у день ДТП був у нетверезому стані і переходив дорогу у непристосованому для цього місці.

Як пояснив в судовому засіданні сам позивач ОСОБА_2, який підтвердив факт того, що він 01.06.2014 року повертався вночі із поминок у нетверезому стані і намагався перейти проїзну частину, однак, не помітив автомобіль, в результаті чого сталася ДТП.

Згідно абз. 2-4 п. 7 Постанова Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Оскільки ДТП сталася саме в результаті грубої необережності позивача по справі, що проявилась у нехтуванні правил дорожнього руху, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди до підтвердженої належними доказами суми в 131 грн. 02 коп.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 50000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що внаслідок того, що він постраждав від ДТП та зазнав важких травм, у його батька загострилась серцева хвороба, та він потребує лікування.

Вимоги позивача про стягнення втраченого доходу не підлягають задоволенню з огляду на те, що суду не надано жодних належних доказів на підтвердження наявності чи відсутності доходу позивача до ДТП.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлена наявність спричиненої позивачу в результаті ДТП моральної шкоди та відсутність протиправності діяння ОСОБА_3, що виключає наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Наявність чи відсутність вини заподіювача шкоди у ДТП судом не береться до уваги з огляду на ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Саме у звязку із відсутністю протиправного діяння ОСОБА_3, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 197, 209, 212-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 131 грн. 02 коп. (Сто тридцять одна грн. 02 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -