У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частку квартири, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він є власником 5/6 частини квартири АДРЕСА_2. 2/3 частини квартири належать йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 та 1/2 частину квартири подарувала йому його мати ОСОБА_5 згідно договору дарування від 01 квітня 2010 року. Відповідачці належить 1/6 частина квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після оформлення своїх спадкових прав відповідачка не вселялась у квартиру та не проживала жодного дня у квартирі, вимоги про викуп її частки не ставила.

31 серпня 2015 року відповідачка по справі самовільно вселилась разом зі своїм чоловіком у квартиру, влаштовує цілодобово у квартирі скандали, курить у квартирі, де проживає його малолітня онука, чинить тиск на нього та на його доньку, з вини відповідачки донька та онука перебувають у постійному нервовому напруженні, з приводу чого він змушений звертатись в правоохоронні органи.

На неодноразові прохання вирішити спір у добровільному порядку відповідачка не погоджується. Він пропонував виплатити грошима вартість її частки в квартирі згідно ринкових цін, однак вона не погоджується та оцінює свою частку значно дорожче від ринкових цін на такий вид житла.

Спірна квартира не може бути поділеною, а частка сестри - відповідачки в ній є незначною і не може бути виділена в натурі. Окрім того, відповідачка проживає разом з чоловіком у квартирі АДРЕСА_1 і не має потреби в житлі.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку у спільному майні - квартирі АДРЕСА_2 та визнати за ним право власності на 1/6 частку цієї квартири.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку кв. АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку кв. АДРЕСА_2, яка належить відповідачці ОСОБА_3

Виплачено ОСОБА_3 кошти в сумі 117 485,00 грн, які були внесені позивачем ОСОБА_2 на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що спільне володіння та користування спірною квартирою є неможливим, а з врахуванням відсутності можливості її реального поділу та неможливості виділення частки відповідачки в натурі,право відповідачки на належну їй частку слід припинити, стягнувши на її користь компенсацію її вартості, та визнати за позивачем право власності на належну відповідачці частку у спільній власності - квартирі АДРЕСА_2.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволені позову суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає та не є необхідною йому для власного проживання. Кожна із сторін - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають інші житлові приміщення, в яких фактично проживають.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частку квартири, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович