Ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4, про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк»), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у квітні 2010 року вона випадково дізналася про те, що 11 червня 2008 року між нею та відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ «Укргазбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», нібито укладено договір № 98/08/К-Ф, згідно з умовами якого вона отримала кредит у розмірі 35 000 доларів США. Проте наведений правочин вона не укладала, свій підпис під текстом не ставила, про перерахунок вказаних коштів на картковий рахунок ОСОБА_5 їй нічого не відомо, в банку вона в той день не була. Крім того, вона обслуговувала даний банк як нотаріус, оскільки виграла тендер, мала поточний рахунок в банку, часто оформляла договори застави. Обслуговуючи Рівненську філію ВАТ «Укргазбанк» багато документів підписувала не читаючи, оскільки довіряла працівникам банку. Крім того, у банку вона отримувала декілька кредитів, одні для себе, інші для її чоловіка ОСОБА_4, але всі вони формально оформлялися на неї тому, що ОСОБА_4 працював неофіційно і не міг підтвердити свої доходи. Також вказувала, що ОСОБА_4 збирався купувати земельну ділянку і саме його цікавив кредит. Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила визнати недійсним кредитний договір від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф, укладений між нею та ВАТ «Укргазбанк».

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф, укладений між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19 липня 2012 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 лютого 2013 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 червня 2012 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 19 липня 2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф, укладений між ВАТ «Укргазбанк» і ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції й залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що 14 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ВАТ «Укргазбанк» укладено договір про відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичної особи № 3056. Того ж дня у банку позивач надала ОСОБА_4 довіреність про надання права розпорядження коштами, що знаходяться на її рахунку № НОМЕР_2, відкритому згідно з договором від 14 листопада 2006 року. Довіреність видана строком до 14 листопада 2011 року і нею не скасовувалась (а. с. 169-173, т. 1)

09 червня 2008 року ВАТ «Укргазбанк» ознайомив ОСОБА_3 із умовами кредитування за програмою «Споживчі цілі» під заставу рухомого майна (а. с. 105, т. 1).

Того ж дня ОСОБА_3 звернулася до директора Рівненської філії ВАТ «Укргазбанк» із заявою на отримання кредиту в розмірі 35 000 США, строком на 36 місяців, в якій зазначила про можливість застави її чоловіком ОСОБА_4 автомобіля (а. с. 108, т. 1).

Умови кредитування та заява на отримання кредиту особисто підписані ОСОБА_3, його справжність позивачем не оспорюється.

11 червня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 98/08/К-Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США зі сплатою 14,8 % річних за користування кредитними коштами терміном до 09 червня 2011 року (а. с. 5-8 т. 1).

Згідно з п. 3.1.1.2 вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит у розмірі 35 000 доларів США з позичкового рахунку шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 у доларах США, відкритий у Рівненській філії ВАТ «Укргазбанк».

На забезпечення належного виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 червня 2008 року між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави № 98/08/3-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Січовою Т.І. за реєстровим № 3598, предметом якого є автомобіль марки «Chrysler Cherokee», 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 10 червня 2008 року.

ОСОБА_3 надала письмову згоду на заставу ОСОБА_4 вказаного автомобіля. Справжність підпису ОСОБА_3 у заяві посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Січовою Т.І. за реєстровим № 3603 (а. с. 81, т. 1).

11 червня 2008 року на поточний рахунок ОСОБА_3 було перераховано 35 000 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_2 (а. с. 52-56, т. 2).

Того ж дня з поточного рахунку ОСОБА_3 було перераховано 35 000 доларів США для поповнення карткового рахунку ОСОБА_7, що підтверджується копією платіжного доручення в іноземній валюті від 11 червня 2008 року № 30 (а. с. 58, т. 2).

У березні 2011 року заступником прокурора м. Рівне було порушено кримінальну справу за заявою ОСОБА_3 про підроблення її підпису на документах на отримання кредиту за договором від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф за ч. 1 ст. 358 КК України (за фактом підроблення з метою використання офіційних документів).

Відповідно до висновку експерта від 04 травня 2011 року № 445, який міститься у матеріалах кримінальної справи, підписи, що знаходяться в договорі від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф, укладеному між ВАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_3, у графах «позичальник» та навпроти прізвища ОСОБА_3 виконані вірогідно не громадянкою ОСОБА_3, а іншою особою. У даній справі ОСОБА_3 визнано потерпілою, оскільки їй завдано майнової шкоди.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи НДЕКЦ при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області від 06 грудня 2013 року № 1-197, проведеної у даній справі, підписи в графі «позичальник» у нижній правій частині першої, третьої, п'ятої, сьомої сторінок договору та у в графі «позичальник» під реквізитами ОСОБА_3 у кредитному договорі від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф виконані вірогідно не громадянкою ОСОБА_3, а іншою особою. Дати відповідь у категоричній формі не виявилось можливим в зв'язку із тим, що розбіжні окремі ознаки підписів стійкі, однак при наявності співпадань окремих ознак підписів вони утворюють сукупність, достатню лише для вірогідного висновку.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_3 на укладення кредитного договору, оскільки підпис на договорі вчинено не нею та коштів за спірним кредитним договором вона не отримувала.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, апеляційний суд виходив із того, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання недійсним спірного кредитного договору, зокрема, відсутність її волевиявлення на його укладення.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 1046 цього Кодексудоговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення цього Кодексу кредитний договір є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалася на те, що кредитний договір не укладала, підпис у договорі, що виконаний від її імені, їй не належить, коштів вона не отримувала, тому жодних зобов'язань перед банком не має.

Статтями 59, 60 ЦПК Українипередбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони у справі. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, виходячи із того, що висновки експертиз щодо належності підпису в договорі ОСОБА_3, проведених у межах розслідування кримінальної справи та в ході розгляду даної цивільної справи, носять вірогідний, а не категоричний характер, і по своїй суті є припущенням про те, що він виконаний не позивачем.

Також апеляційний суд правильно зазначив, що у матеріалах справи містяться докази, що за укладеним кредитним договором частково здійснювалася оплата заборгованості, зокрема, відповідно до виписки з відкритого позичкового рахунку № 56 у липні 2008 року ОСОБА_3 здійснено погашення на суму 10 973 доларів США; за період 2008-2009 роки ОСОБА_3 неодноразово здійснювала платежі за спірним кредитом, що підтверджується копіями підписаних нею документів, зокрема, платіжного доручення в іноземній валюті від 11 листопада 2009 року № 51, заяв на переказ готівки від 12 вересня 2008 року, 03 лютого 2009 року, 09 червня 2009 року, в призначенні платежу яких вказано - поповнення рахунку для погашення кредиту згідно з договором від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф, а також копіями заяв ОСОБА_3 про купівлю іноземної валюти на валютному аукціоні Національного банку України від 03 квітня 2009 року та 10 серпня 2009 року, в яких як підставу для купівлі іноземної валюти вказано виконання зобов'язань за кредитним договором від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф (а. с. 29, 30-32, 104, 109, т. 1).

Згідно з графіком погашення позичальником кредиту за період з 01 березня 2009 року по 11 червня 2010 року в рахунок погашення боргу за спірним кредитним договором ОСОБА_3 у загальному розмірі сплачено 11 587 грн 52 коп. та 3 315 доларів 63 центи США (а. с. 112, т. 1).

Відповідно до пояснень представника відповідача грошові кошти вносилися готівкою у касу особисто ОСОБА_3, що останньою не оспорюється (а. с. 134, т. 1).

Таким чином, позивач своїми діями визнала факт існування кредитних відносин відповідно до зазначеного вище кредитного договору.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК Україниобставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вставлено ці обставини.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 27 лютого 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2014 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2008 року № 98/08/К-Ф у розмірі 25 239 доларів 42 центи США та 32 249 грн 18 коп. та в рахунок погашення цієї заборгованості звернуто стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів від 11 червня 2008 року № 98/08/3-Ф, а саме автомобіль марки «Chrysler Cherokee», 2005 року випуску (а. с. 33-39, т. 2).

За наявності такого рішення апеляційний суд з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України та ч. 2 ст. 223 ЦПК України дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання кредитного договору недійсним в самостійному процесі.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В. Ступак