ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Черкаська міська рада, про відновлення межових знаків та меж земельних ділянок, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Черкаська міська рада, про встановлення меж між сусідніми земельними ділянками, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила відновити межові знаки між земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_2; встановити межі між сусідніми земельними ділянками згідно первинних документів - абрису від 11 листопада 1975 року на відстані 1,25 м і 1,15 м від основної стіни будинку по АДРЕСА_1.

Зазначала, що вона є власником 37/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_2, яке розташоване на земельній ділянці площею 700 кв.м, інші 63/100 частки указаного домоволодіння належать ОСОБА_4

Позивач звернулась до Черкаської міської ради з заявою про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, якою вона користується.

ТОВ «Черкаський регіональний земельно-кадастровий центр» виконало топографічну зйомку земельної ділянки для уточнення меж між сусідніми земельними ділянками, власниками яких є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

18 вересня 2007 року складено акт встановлення та погодження меж сусідніх земельних ділянок, який власники зазначених земельних ділянок відмовилися підписувати.

Спір розглядався комісією по вирішенню земельних спорів у межах міста Черкаси, яка відповідно до рішення № 27 від 18 грудня 2007 року передала спір для вирішення до суду.

Згідно із висновком судової будівельно-технічної експертизи від 22 серпня 2008 року № 452 БТ, проведеної Черкаським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, визначено варіанти порядку користування земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 між співвласниками домоволодіння у відповідності з первинними ідеальними частками 17/25 і 8/25 частини та фактичного користування земельною ділянкою.

Оскільки відповідачі відмовляються погодити суміжні межі земельних ділянок у відповідності до абрису від 11 листопада 1975 року, просила задовольнити позов.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Черкаська міська рада, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили встановити порядок користування земельними ділянками АДРЕСА_2, АДРЕСА_1, по існуючій спільній огорожі між будинковолодіннями по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3, а в місці де огорожа відсутня - по уявній лінії, як зазначено на спільному плані земельних ділянок будинковолодінння по АДРЕСА_1 та будинковолодіння по АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3 за фактичним використанням згідно геодезичних обмірів, зазначених у додатку № 1 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 14 травня 2014 року № 9/14.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03 грудня 2014 року, у позові ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено порядок землекористування між суміжними земельними ділянками домоволодіння АДРЕСА_2 та домоволодіння АДРЕСА_1 за фактичним їх використанням, тобто по існуючій спільній огорожі між будинковолодінням по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2/ АДРЕСА_3, а в місці де огорожа відсутня - по уявній лінії, що його з'єднує, відповідно спільного плану земельних ділянок домоволодінь по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2/ АДРЕСА_3 по фактичному користуванню згідно геодезичних обмірів (додатку № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи № 9/14 від 14 травня 2014 року, який є невід'ємною частиною рішення).

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріальногоправа чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у первісному позові про відновлення межових знаків між суміжними домоволодіннями та встановлення межі між ними згідно первинних документів, суди виходили із того, що відсутня земельно-кадастрова документація на земельні ділянки, а отже визначити місце розташування межових знаків та межі суміжних земельних ділянок неможливо, відновлення та встановлення меж між сусідніми земельними ділянками до компетенції суду не належить. Задовольняючи зустрічний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що порядок користування земельними ділянками між сусідніми будинковолодінням має бути встановлений виходячи з фактичного використання суміжних земельних ділянок.

Судами встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2005 року 37/100 частки домоволодіння по АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3, 63/100 частки домоволодіння - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого Черкаською міською радою 23 липня 1997 року НОМЕР_1.

З архівної копії рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих від 24 листопада 1976 року № 88822-4 вбачається, що рішенням Укрсадвинтресту від 06 травня 1954 року та згідно із наказом директора радгоспу «Черкаси» від 24 травня 1954 року № 70 ОСОБА_7 під індивідуальне житлове будівництво виділена земельна ділянка площею 700 кв. м та додатково в тимчасове користування за домоволодінням по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку площею 79 кв. м.

Відповідно до довідки Черкаського обласного об'єднання бюро технічної інвентаризації від 01 листопада 2011 року, 54/100 частки будинку АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_5, а 46/100 частки указаного будинку належить ОСОБА_6

Згідно із наказом директора радгоспу «Черкаси» від 08 липня 1953 року № 65 ОСОБА_8 у постійне користування під забудову виділено земельну ділянку площею 731 кв. м.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 9/14/Буд від 14 травня 2014 року встановлено, що фактичні межі користування земельної ділянки не співпадають з межами визначеними в технічній документації, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному користуванню згідно геодезичних обмірів становить 0,0694 га та не відповідає площі земельної ділянки наданої у користування відповідно до наказу директора радгоспу «Черкаси» від 08 липня 1953 року № 65, згідно якого площа становить 0,0731 га; площа земельної ділянки по АДРЕСА_2 по фактичному користуванню згідно геодезичних обмірів становить 0,0803 га (у тому числі самозахват орієнтовною площею 0,0025 га), не відповідає площі земельної ділянки наданої у користування відповідно до наказу директора радгоспу «Черкаський» № 70 від 24 травня 1954 року та рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради депутатів трудящих № 888/22-4 від 24 квітня 1976 року, у яких зазначено площу земельної ділянки 0,0779 га: 0,0700 га, що передано у постійне користування та 0,0079 га - в тимчасове. У зв'язку з тим, що на земельні ділянки домоволодінь по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 відсутні будь-які архівні дані земельно-кадастрової документації, відновлення меж між суміжними землекористувачами можливе за фактичним використання земельної , тобто по існуючій спільній огорожі між домоволодіннями по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3, а в місці де огорожа відсутня - по уявній лінії, що їх з'єднує.

Згідно із ст. 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 107 Земельного Кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не встановив фактичні обставини справи та які правовідносини сторін випливають із даних обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, з'ясувавши що відсутня земельно-кадастрова документація на спірні земельні ділянки, на підставі якої може бути вирішено питання про відновлення меж між цими земельними ділянками, залишив поза увагою, що встановлення меж земельних ділянок відноситься до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування, не звернув увагу, що встановити порядок користування земельними ділянками без погодження меж між власниками спірних земельних ділянок неможливо, дійшов передчасного висновку про часткове задоволення зустрічного позову та визначення порядку користування спірними земельними ділянками.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303. 315 ЦПК України, переглядаючи рішення суду першої інстанції, вказані порушення суду не усунув, доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив та не спростував, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не можуть вважатись законними і обґрунтованими та підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 03 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючиО.П. Касьян
СуддіВ.П. Гончар Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук О.В. Попович