АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/1095/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1570/К/16 суддя Патинка А.Г.
Категорія 47 (ІІ) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря Гладиш К.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки (загальною площею 7,6015 га) б/н від 25 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року позовна заява ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки визнана неподаною та повернута позивачу у звязку з невиконанням вимог ухвали від 26 травня 2016 року про залишення позовної заяви без руху.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що зауваження суду першої інстанції, викладені в ухвалі про залишення позову без руху, не відповідають дійсним обставинам справи. Зокрема, текст позовної заяви містить посилання на докази належності позивачеві спірної земельної ділянки на праві власності, а саме витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію якого, серед інших матеріалів, долучено до позову; щодо зауваження суду про ненадання позивачем копії оскаржуваного договору позивач не має вказаного документу, про існування якого довідався лише з інформаційної довідки, також долученої до позову. Крім того, заявник апеляційної скарги виразив незгоду із зауваженням суду першої інстанції щодо необхідності залучення до участі у справі третіх осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав вимоги ухвали від 26 травня 2016 року про усунення недоліків у встановлений термін.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до норм діючого цивільно-процесуального законодавства, позовна заява подається до суду в письмовій формі і повинна відповідати вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України щодо змісту, а також щодо сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи підставою для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху послугувало наступне: не зазначення доказів на підтвердження того, що позивач є власником спірної земельної ділянки; ненадання до позову копії спірного договору оренди; незалучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову.

Проте колегія суддів не погоджується із вказаними судом першої інстанції недоліками, виходячи з наступного.

Так, посилання суду першої інстанції на те, що в позовній заяві не зазначено доказів, що підтверджують кожну з обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а також щодо ненадання позивачем копії спірного договору оренди, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать положенням п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, згідно яких подання доказів до суду першої інстанції можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Між тим, слід зазначити, що згідно ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд, в тому числі: уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню; з'ясовує, які докази подані чи подаються на попередньому судовому засіданні кожною стороною для обґрунтування своїх доводів чи заперечень щодо невизнаних обставин; тощо. Отже, зауваження суду щодо не зазначення позивачем доказів на підтвердження кожної обставини справи є помилковим, оскільки зазначена обставина може бути з?ясована судом в попередньому судовому засіданні.

Із зауваженням суду щодо необхідності залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не можливо погодитись, оскільки у відповідності до ч. 5 ст. 36 ЦПК України якщо особи, які беруть участь у справі, заперечують проти залучення чи допуску третьої особи до участі в справі, це питання вирішується судом залежно від обставин справи. Отже, з урахуванням вимог зазначеної норми слід дійти висновку про те, що суд може за власною ініціативою залучити до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють вимог на предмет позову, фізичну або юридичну особу, у разі якщо у цьому є потреба. У зв?язку із чим вказана обставина не може бути підставою для залишення позову без руху, або відмови у прийнятті позову.

Крім того, слід зазначити, відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Однак, залишаючи без руху позовну заяву суд першої інстанції на вказані норми уваги не звернув й предявив до її змісту вимоги, які не передбачені ст.ст. 119, 120 ЦПК України, визнавши неподаною позовну заяву без достатніх на те правових підстав.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не врахувавши положень вищезазначених процесуальних норм, визнав неподаною та повернув позовну заяву без достатніх на те правових підстав, у звязку із чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2016 року скасувати та направити матеріал за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,в той же суд для вирішення питання про відкриття провадження відповідно до вимоги ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: А.П. Барильска

ОСОБА_4