Справа № 299/2277/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 27 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

24 липня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що позичив відповідачці 6 000 доларів США, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 10 березня 2012 року.

Відповідач зобовязалася повернути кошти за договором позики на протязі року, гроші своєчасно не повернула, чим порушила умови договору. На письмову претензію позивача про необхідність повернути гроші відповідачка не відреагувала.

Оскільки в зазначений в претензії триденний строк ОСОБА_2 суму боргу не повернула, позивач просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачки на його користь 132 120 грн., еквівалент 6000 доларів США по курсу НБУ та вирішити питання по судових витратах.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 27 серпня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно боргової розписки у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 132 120 грн., та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1321 грн. 20 коп..

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного заочного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, відповідачка просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд позбавив її права спростувати розписку про отримання коштів, яку вона не писала і не підписувала.

Відповідачка та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та його представник ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і залишити без змін рішення суду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання речей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року).

Встановлено, що 10 березня 2012 року ОСОБА_1 надав в позику ОСОБА_2 6000 доларів, позивач уточнив в судовому засіданні, що передав долари США, які відповідачка зобовязалася повернути на протязі одного року, про що 10 березня 2012 року було складено розписку (а.с. 8, 100).

Строк виконання зобовязання за вище вказаним договором позики закінчився 10 березня 2013 року, однак відповідачка позику позивачу не повернула.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що вказану вище розписку вона не писала спростовується висновком експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів від 29 червня 2016 року № 24448/24449/15-32, згідно якої рукописний текст, який починається зі слів: «Розписка дана мною» та закінчується словами «10.03.2012 ОСОБА_2В.» у розписці від 10.03.2012 виконано ОСОБА_2. Встановити чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 над рукописним записом «ОСОБА_2В.» у розписці від 10.03.2012 не виявилось можливим з причин, що вказані в дослідницькій частин висновку експертів - через незіставність почеркових обєктів за транскрипцією. Розписка від імені ОСОБА_2, яка датована 10.03.2012, а саме текст розписки та підпис від імені ОСОБА_2 в ній, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів.

З наведеного висновку експертів слідує, що 10 березня 2012 року ОСОБА_2 власноручно написала розписку про те, що позичила у ОСОБА_1 6000 доларів, які зобовязалася повернути на протязі року, що і без ствердного висновку експерта по підпису відповідачки дає підстави вважати про наявність між сторонами договірних відносин по отриманню та поверненню позики.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про обгрунтованість позову і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст. 308 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, оскільки судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_2 - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: