Справа № 352/626/13-ц
Провадження № 2/352/9/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Струтинського Р.Р.,

секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківськ справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали та засоби, використані при будівництві будинковолодіння та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2002 року вона, ОСОБА_4 почала спільно проживати та вести спільне господарство з ОСОБА_6. Підтвердженням цього є те, що їхня спільна дочка ОСОБА_7 була зачата ще до укладання шлюбу між ними, яка народилася 03.09.2003 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_5 21 листопада 2004 року було офіційно зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та нею. Під час шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_5, а в подальшому і ОСОБА_4 здійснювалось будівництво будинковолодінння та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Враховуючи те, що будівництво було розпочато при шлюбі з ОСОБА_5, а згодом більша частина будівельних робіт була виконана вже будучи в шлюбі з нею, вважає, що вона набула право власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали та засоби, використані при будівництві будинковолодіння та господарських споруд по АДРЕСА_1.

Ухвалою Тисменицткого районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2013 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою від 17 травня 2013 року зупинено провадження у справі до вирішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 та ОСОБА_4 про визнання права власності.

Ухвалою від 03 вересня 2013 року відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності.

Ухвалою від 11 червня 2014 року призначено по справі будівельно-технічну експертизу та на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 02 вересня 2014 року в зв'язку з закінченням терміну дії свідоцтва експерта, проведення будівельно-технічної експертизи доручено іншому атестованому судовому експерту Бочуляк Р.П.

Ухвалою від 05 травня 2016року відновлено провадження в справі.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що будівництво будинковолодіння та господарських споруд по АДРЕСА_1 здійснювалось під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а під час шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 жодні будівельні роботи не проводились. При цьому посилався на відповідь Головного управління юстиції вівано-Франківській області від 23.01.2013р. про те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є : ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 повідомили, що не бачили, щоб в період з 2004-2005рр. проводились будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_14 повідомила, що перебуває з ОСОБА_4 в неприязних відносинах.

Допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 повідомили, що в період 2004-2005рр. часто приїзджали до ОСОБА_6 по роботі за адресою АДРЕСА_1 та бачили, що по вказаній адресі проводились будівельні роботи.

Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

До правовідносин щодо визнання права власності підлягають застосуванню норми ЦК України та СК України.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недісним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК Цураїни можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст.69 ч.1 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу. До поділу майна згідно статей 63 дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з 21 листопада 2004року перебували в зареєстрованому шлюбі, який тривав до смерті ОСОБА_6, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому проживати спільно вони почали в 2002 році, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилась дочка ОСОБА_7.

Під час спільного проживання вони продовжували здійснювати будівництво будинковолодіння та господарських споруд по АДРЕСА_1, що підтверджується матеріалами справи (акти здачі-прийняття робіт, накладні на придбання будівельних матеріалів, товарні чеки, квитанції про оплату) та показами свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_18

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, оскільки в своїх свідченнях вони не змогли підтвердити того, що мали можливість постійно бачити чи проводились будівельні роботи, чи такі будіельні роботи не проводились в період спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Суд кретично також ставиться до твердження представника відповідача, що згідно інформації Головного управління юстиції Івапно-Франківської області від 23.01.2013 р. спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є 5 (п'ять) осіб, оскільки позивачем подано позов про визнання право власності на частину спільно нажитого майна, а не в зв'язку набутого за спадком.

Відповідно до положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду.

Статтею 392 ЦК України встановлено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності у випадку його оспорювання або не визнання іншою особою.

Статтею 361 ЦК України передбачено право співвласника розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Таким чином, без визнання права на частку у спільній сумісній власності позивач позбавлена права розпорядження своєю часткою у спільній сумісній власності.

Відповідно до змісту ч. 2, ч. 3 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991року, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації.

Відповідно до пункту 8 даної постанови, різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 27 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено висновком експерта за результатами проведення судової інженерно-технічної експертизи №17/15 ринкова вартість використаних будівельних матеріалів, конструкцій, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна) незавершеного будівництвом житлового будинку на АДРЕСА_1 на час виконання ухвали становить 1 105 688,00 (один мільйон сто п'ять тисяч шістосот вісімдест вісім грн. 00 коп.) грн. Відповідно вартість 1/4 частини ринкова вартість використаних будівельних матеріалів, конструкцій, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва становить 276 422 (двісті сімдесят шість тисяч чотириста двадцять дві)грн.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 321, 391, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину у спільній сумісній власності подружжя на будівельні матеріали та засоби, використані при будівництві будинковолодіння та господарських споруд по АДРЕСА_1 загальною вартістю 276 422 ( двісті сімдесят шість тисяч чотириста двадцять дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 219 ( двісті дев»ятнадцять ) грн. 40 коп. судового збору, 5920 ( п»ять тисяч дев»ятсот двадцять) грн. витрат за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до Апеляційного суду Івано-Франківської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський