Номер провадження: 22-ц/785/5457/16
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2016р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

24 лютого 2015р. ОСОБА_2 звернулася з позовом про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що 16 квітня 2014р. при виїзді з другорядної дороги зі сторони села Красносілка Комінтернівського району Одеської області на об'їзну дорогу, сталася ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний їй на праві власності автомобіль НОМЕР_1.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 червня 2014р. винним у скоєні правопорушення було визнано водія ОСОБА_3, який керував належним на праві власності ОСОБА_4 автомобілем марки «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, та стягнуто з нього штраф в сумі 340рн.

Позивач вказала, що вона отримала від страхової компанії у відшкодування страхового випадку 5908грн.80коп., без урахування франшизи в сумі 1000грн.

Оскільки вартість завданого матеріального збитку згідно висновку експертного дослідження № 70/14 від 30 жовтня 2014р. складає 18098грн.46коп., позивач просила стягнути з ОСОБА_3 залишок завданої їй матеріальної шкоди в розмірі 12189грн.66коп. з урахуванням сплаченого страховою компанією страхового відшкодування, моральну шкоду в розмірі 10000грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 600грн., витрати на правову допомогу - 4000грн., за нотаріальне посвідчення доручення - 270грн., за сплату судового збору 301грн.98коп. і 121грн.8окоп. (а.с.52-53).

В судовому засіданні першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки вона отримала страхове відшкодування за шкоду, завдану ДТП з його вини, та вважав не належним доказом, наданий позивачкою висновок № 70/14 експертного авто-товарознавчого дослідження від 30 жовтня 2014р., посилаючись на те, що вказане дослідження було проведено понад 6 місяців після ДТП, без його повідомлення та без його участі.

Представник страхової компанії в письмових поясненнях вказав, що ОСОБА_2 отримала передбачене законом відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТІІ, а моральну шкоду вважає недоведеною.

Рішенням суду від 26 квітня 2016р. у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с.71-72).

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу з проханням скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволені її позову, без урахування вимог закону і усіх обставин по справі (а.с.75-76).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_5 в інтересах позивачки ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 визнав апеляційну скаргу лише в частині виплати моральної шкоди, яку не заперечував сплатити позивачці в розмірі 5000грн., а в іншій частині позову відмовити.

За клопотанням представника страхової компанії справу розглянуто у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника позивачки, відповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовивши у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції вказав, що позивачка отримала від страхової компанії, передбачене законом відшкодування майнової шкоди, завданої їй внаслідок ДТП, а відносно стягнення моральної шкоди позивачка ОСОБА_2 не довела, в чому конкретно полягає завдана їй моральна шкода та з чого вона виходила, заявляючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10000грн.

Судова колегія не може повністю погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2014р. сталась дорожньо-транспортна пригода з вини водія ОСОБА_3, який визнав свою вину, та постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 02 червня 2014р. ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, на нього накладено штраф в розмірі 340грн. (а.с.5).

Відповідно до полісу №АС/0622862 від 25 квітня 2013р. цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки ««Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, застрахована Приватним акціонерним товариством Страхова компанія « ЮНІВЕС» (а.с.34).

ОСОБА_2 своєчасно звернулась до ПрАТ СК «ЮНІВЕС» із заявою про страхове відшкодування. На підставі страхового акту №ГО-1229/ОД та звіту оцінки вартості матеріальних збитків від 16 вересня 2014р., була визначена вартість матеріальних збитків власнику автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2 у розмірі 6908грн.80коп., та з урахуванням франшизи, яка згідно полісу встановлена у розмірі 1000грн., страхова компанія виплатила позивачці ОСОБА_2 відшкодування матеріальних збитків у розмірі 5908грн.89коп. (а.с.31-43).

За загальними правилами, визначеними статтями 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Відповідно до вимог ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до частин 1, 2 ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ. В зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов'язання не виникають.

Відтак, в силу приписів ч.2 ст.14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Частиною 2 ст.1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, відповідно до норм ч.ч.1,2,3 ст.22 ЦК України. Збитками, в даному випадку, визнаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позову про стягнення залишку не виплаченої майнової шкоди, оскільки на замовлення страхової компанії «ЮНІВЕС» було 29 квітня 2014р. оглянуто автомобіль ОСОБА_2, тобто через 12 днів після ДТП, призначено проведення оцінки та чітко встановлена вартість матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_2 в розмірі 6908грн.80коп., з яких позивачці ОСОБА_2 сплачено 5908грн.80коп. без урахування франшизи в сумі 1000грн. (а.с.39-49).

Не може бути прийнято до уваги, як доказ в обґрунтування позову, наданий позивачкою ОСОБА_2 висновок №70/14 від 30 жовтня 2014р., яким встановлений розмір заподіяної шкоди в сумі 18098грн.46коп., оскільки він був проведений у порушені вимог ЦПК України, не в рамках даної цивільної справи та вже понад 6 місяців після ДТП.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивачки пояснив, що не має доказів у підтвердження проведення ремонту саме на суму яка була визначена висновком від 30 жовтня 2014р., не має доказів про сплату за проведення ремонту саме на вказану в даному висновку суму.

Тому судова колегія вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди заподіяної в наслідок ДТП в сумі 18098грн.46коп. не має.

У відповідності до положень ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

ОСОБА_4, яка застрахувала цивільну відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом марки «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, не є особою, яка заподіяла саму матеріальну шкоду, тому в розумінні ст.1194 ЦК України не несе відповідальність перед потерпілим, у разі недостатності страхової виплати в тому числі і стосовно сплати франшизи.

Тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення франшизи саме з ОСОБА_3, та 1000грн., як сума франшизи підлягає стягненню з ОСОБА_3, оскільки в даному випадку ОСОБА_3 на законних правових підставах керував транспортним засобом в момент ДТП, тому саме він повинний відшкодувати заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду, в розумінні вимог цивільного кодексу.

Також суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволені позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок ДТП.

Відповідно до положень частини 1, пункту 2 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою.

Згідно до абз.2 ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

У зв'язку з встановленням відповідача ОСОБА_3 винним у скоєні ДТП, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_2 не були спричинені тілесні ушкодження, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 погодився сплатити моральну шкоду в сумі 5000грн., судова колегія, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 5000грн.

Позивач ОСОБА_2 і її представник не довели суду першої та суду апеляційної інстанції чому слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 10000грн.

З урахування вимог ст.88 ЦПК України на користь ОСОБА_2 з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати в сумі 301грн.98коп. і 121грн.80коп., які підтверджені відповідними квитанціями в матеріалах справи на а.с.14.

Разом з тим, не підлягають стягненню витрати на проведення експертного дослідження в сумі 600грн., оскільки вказане дослідження було проведено за особистою ініціативою позивачки, та судом першої і апеляційної інстанції не прийнято до уваги, без надання суду інших допустимих та належних доказів на підтвердження заподіяної майнової шкоди.

Не підлягають задоволенню витрати на правову допомогу в сумі 4000грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивачки ОСОБА_2 представляв ОСОБА_5, який надав суду першої інстанції довіреність від 29 липня 2015р. на а.с.30. Інших документів на підтвердження витрат позивачкою на правову допомогу надано не було.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5 також надав оригінал і копію вищевказаної довіреності на право представляти інтереси ОСОБА_2 ( а.с.100).

Також представник ОСОБА_5 просив стягнути на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 4000грн., та надав лише суду апеляційної інстанції договір про надання правової допомоги, укладений між ним і ОСОБА_2, з пункту 3.1 якого вбачається, що він був укладений на суму 2500грн.

В протоколах судового засідання першої інстанції ОСОБА_5 зазначений як представник позивача, щодо нього відсутні відомості про допуск його до участі у справі як особи, що надає правову допомогу, в матеріалах справи відсутні відповідні розрахунки надання правової допомоги, які були надані представником ОСОБА_5 лише в судовому засіданні апеляційної інстанції, що не є підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь витрат на правову допомогу. В судовому засіданні ОСОБА_5 також прийняв участь як представник позивачки ОСОБА_2 за довіреністю від 29 липня 2015р., та надав документи про надання ним правової допомоги лише після пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції. Також представник ОСОБА_5 не надав суду апеляційної інстанції допустимі та належні докази про сплату позивачем ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 4000грн. за надання правової допомоги.

При вищевказаних обставинах судова колегія приходить до висновку, що позивачкою ОСОБА_2 не надано жодних доказів на підтвердження факту надання їй адвокатської допомоги.

Не підлягають задоволенню витрати позивачки за нотаріальне посвідчення доручення в сумі 270грн., оскільки ці витрати не пов'язані з витратами, заподіяними внаслідок ДТП.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 квітня 2016р. - скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 1000грн., моральну шкоду в сумі 5000грн., судові витрати в сумі 301грн.98коп. і в сумі 121грн.80коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра