24.11.2016 Справа № 756/5140/16-ц
Справа № 756/5140/16-ц
Провадження №2/756/3456/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шумейко О.І.,

за участю секретаря - Гончаренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні 05 липня 2016 року відповідачем заявлено зустрічний позов про визнання недійсним договору кредиту, який прийнято судом до спільного розгляду.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договору кредиту залишено без розгляду.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просив розглянути позовні вимоги у його відсутність.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що між банком та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії. Позивач вказує, що на час укладення договору такий не відповідав вимогам закону, зокрема, сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних умов. Сторонами не встановлено орієнтовну сукупну вартість кредиту, виражену у простій зрозумілій формі в національній валюті України. Крім того, договір містить несправедливі умови, а саме: банк має право підвищувати ставку процента за користування кредитними коштами, в умовах договору наявний дисбаланс зарахування грошових коштів в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами та тіла кредиту. Наведені обставини, на думку позивача, є підставою для визнання недійсним договору кредиту.

Таким чином, позивач просить визнати недійсним договір відновлювальної кредитної лінії від 21 червня 2007 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1

Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, у заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення, в яких представник просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

21 червня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 10-29/3652, за умовами якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту здійснюватиметься окремими траншами зі сплатою 13% річних за кредитом та комісій в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом в сумі 120000 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 20 червня 2022 року. Кредит надається позичальнику на поточні витрати.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що видача траншів кредиту проводиться після укладення договору, вказаного у п. 1.3 та п.п. 3.3.3 договору, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в межах максимального ліміту заборгованості на підставі письмової заяви позичальника.

Відповідно до п. 2.12 договору у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів, комісій, неустойки (пені, штрафу) за його використання, погашення заборгованості позичальника за цим договором здійснюється в наступній черговості: - прострочена заборгованість за нарахованими процентами; - прострочена заборгованість за комісіями; - прострочена заборгованість за кредитом; - строкова заборгованість за нарахованими процентами; - строкова заборгованість за нарахованими процентами; - строкова заборгованість за комісіями; - строкова заборгованість за кредитом; - пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; - штрафи; - витрати, пов'язані з пред'явленням вимоги та зверненням стягнення на засоби забезпечення.

За умовами п. 2.13 договору у разі зміни економічної ситуації у кредитно-фінансовій системі України, кон'юнктури ринку грошових ресурсів на Україні, кредитор має прав ініціювати зміну розміру процентів та/або комісій, зазначених у п. 1.1.1 договору. Про намір змінити розмір процентів та/або комісій кредитор зобов'язаний повідомити позичальнику не пізніше, ніж за 10 днів до дати початку їх введення, а також надати позичальнику для укладення проекти двох примірників відповідної додаткової угоди. У разі якщо позичальник погодиться із запропонованими кредитором змінами розміру процентів та/або комісій, він протягом 10 календарних днів з дня отримання від кредитора двох примірників відповідної додаткової угоди підписує їх та повертає кредитору для підписання з боку кредитора. У разі якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором змінами розмірів процентів та/або комісій і укладе протягом строку, встановленого в п.п. 2.13.2 цього договору, відповідної додаткової угоди, кредитор має право в односторонньому порядку розірвати цей договір та вимагати від позичальника дострокового погашення ним у повному обсязі заборгованості за кредитом.

Договір відновлювальної кредитної лінії укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинної на час укладення оспорюваного договору, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За приписами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріалами справи підтверджено, що 21 червня 2007 року між сторонами укладено договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого позичальнику банком відкрито кредитну лінію, встановлено максимальний ліміт заборгованості у сумі 120000 доларів США. Оспорюваний договір відновлювальної кредитної лінії містить усі істотні умови, а саме: сторонами визначено максимальний ліміт заборгованості по кредитній лінії, ставку процентів за користування кредитними коштами, строк користування кредитом, мета кредитування, умови дострокового повернення кредитних коштів.

Отже, сторони оспорюваного правочину дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору кредитної лінії.

Посилання позивача на несправедливі та дискримінаційні по відношенню до позичальника умови договору не знайшло свого підтвердження матеріалами справи, оскільки законом України «Про захисту прав споживача» та Цивільним кодексом України передбачена можливість зміни відсоткової ставки. Договірні умови зміни відсоткової ставки передбачають завчасне повідомлення позичальника про такі зміни та оформлення шляхом підписання додаткової угоди до договору кредиту. Суд звертає увагу, що на час вчинення оспорюваного правочину законодавство України не містило заборони на зміну процентної ставки.

Порядок зарахування коштів, які надходять від позичальника, що встановлений умовами оспорюваного договору, передбачає спочатку погашення простроченої заборгованості по кредиту, а потім строкового боргу, що не порушує права позивача як споживача фінансових послуг та відповідає положенням чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав стверджувати, що перелічені вище умови договору носять дискримінаційний характер по відношенню до споживача та є такими, що суперечать Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинної на час укладення договору.

За таких обставин, суд вирішує відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору кредиту.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору кредиту.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Шумейко