АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Невідомої Т.О., Семенюк Т.А.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії», ОСОБА_2 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 р. ПАТ «Укргазпромбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» ОСОБА_1 звернулося з позовом до ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору передачі (відступлення) права вимоги № 1/с, укладеного 19.03.2015 р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії», відповідно до якого ОСОБА_2 (новий кредитор) отримав майнові права вимоги грошових коштів, які обліковуються на поточних рахунках ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» (первісний кредитор) відкритих у ПАТ «Укргазпромбанк».

Справа № 761/39555/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8965/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Посилаючись на те, що договір № 1/С від 19.03.2015 р. передачі (відступлення) прав вимоги на поточному рахунку № НОМЕР_1 (договір банківського рахунку від 09.04.2013 р. № 2102) укладено з порушенням вимог ст. 514 ЦК України, ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», постанови Правління Національного банку України від 22.01.2015 р. № 42/БТ «Про віднесення ПАТ «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затверджену постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492 та, що заміна кредитора у зобов'язаннях тісно пов'язаних з особою кредитора щодо договорів банківського рахунку є неприпустимою, просив визнати недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.04.2016 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, що призвело до помилкових висновків та ухвалення незаконного і необґрунтованого рішення.

Зазначала, що рішення суду не містить нормативно-правового обґрунтування підстав не застосування судом до спірних правовідносин ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанову Національного банку України від 17.08.2012 № 346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог.

Крім того вважав, що суд не урахував накладені постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22.01.2015 р. обмеження діяльності ПАТ «Укргазпромбанк», зокрема щодо погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ «Укргазпромбанк» тільки у грошовій формі, а також не урахував обсяг прав та умов, що перейшли до нового кредитора внаслідок укладення оспорюваного правочину, зокрема заборони отримувати погашення заборгованості в іншій формі, відмінній від грошової.

Також покликався на те, що суд залишив поза увагою доводи представника позивача про те, що за змістом ст.ст. 1066, 1089, ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492, правовідносини, що виникають із договорів про надання банківських послуг та здійснення банківських/міжбанківських операцій, в тому числі обслуговування рахунків, є такими, що нерозривно пов'язані з особою кредитора/власника рахунку, особа якого належить обов'язковій ідентифікації та перевірці, що свідчить про те, що заміна сторони (відступлення прав вимоги) у договорі банківського рахунку від 09.04.2013 р. №2102 неможлива, а тому відповідачами порушені вимоги ч. 1 ст. 515 ЦК України, відповідно до якої заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Зазначав, що саме такого висновку дійшов і Верховний суд України в постанові від 06.04.2016 р. у справі №3-174-гс16, в якій зазначив, що виходячи з положень п.18 Інструкції поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Крім того вказував на те, що ухвалюючи рішення, суд неправильно застосував ч.1 ст. 203, ст. 215 ЦК України та порушив ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить його спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру а також, що суд безпідставно відхилив клопотання про витребування у відповідачів договору передачі (відступлення) прав вимоги № 1/С від 19.03.2015 р. та всіх додаткових угод до нього та клопотання представника позивача про оголошення в судовому засіданні перерви у зв'язку з необхідністю ознайомлення зі змістом заперечень відповідача та представлення суду додаткових доказів.

В судовому засідання представники Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Представник ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» та ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.01.2015 р. постановою Правління Національного банку України № 42/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» ПАТ «Укргазпромбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, встановлено обмеження в діяльності банку, зокрема: не допускати проведення операцій з інсайдерами, акціонерами банку та пов'язаними особами; погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями ПАТ «Укргазпромбанк» приймати тільки в грошовій формі, повернення коштів інсайдерами та пов'язаним особам здійснювати за погодженням з Національним банком України.

19.03.2015 р. між ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» та ОСОБА_2 укладено договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 1/С, відповідно до якого ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» відступило, а ОСОБА_2 отримав право на вклад за договором банківського рахунку № 2102 від 09.04.2013 р. в розмірі 2 300 000 грн.

В цей же день сторони підписали акт приймання-передачі прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» передало, а ОСОБА_2 прийняв документи, які засвідчують права на депозитний вклад в розмірі 2 300 000,00 грн. за договором банківського рахунку № 2102 від 09.04.2013 р.

19.03.2015 р. ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» письмово повідомило ПАТ «Укргазпромбанк» про зміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору банківського рахунку № 2102 від 09.04.2013 р.

На виконання постанови Правління Національного банку України №27 від 07.04.2015 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 07.04.2015 р. №70 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Укргазпромбанк», яким з 08.04.2015 р. запроваджено тимчасовому адміністрацію строком на три місяці та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

14.09.2015 р. рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 168 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укргазпромбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укргазпромбанк» з 15.09.2015 по 14.09.2017 р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазпромбанк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що оспорюваний договір укладено з порушення вимог законодавства.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В разі зміни кредитора у зобов'язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов'язання, а на його місце переходить новий кредитор. При цьому зміст зобов'язання, тобто обсяг прав та обов'язків його сторін залишається незмінним.

Виходячи із загальних правил та положень зазначеної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, обсяг цих прав та умови визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.

За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору недійсним не урахував положення ст. 514 ЦК України стосовно дійсності зобов'язання, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, колегія суддів вважає непереконливими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Статтею 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобовЧязаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

На момент укладення між відповідачами оспорюваного договору, ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» було кредитором по відношенню до банку у зобовЧязальному грошовому правовідношенні з повернення коштів, оскільки товариство мало право грошової вимоги до банку щодо повернення грошей на першу вимогу, а у банку існувало зобов'язання з повернення грошей на першу вимогу товариства. Саме по собі ненастання строку виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора не свідчить про відсутність між ним та боржником грошового зобов'язання, а лише вказує на те, що строк виконання обов'язку боржника в грошовому зобов'язанні не наступив, при цьому саме зобов'язання є дійсним.

Що стосується тверджень представників ПАТ «Укргазпромбанк» про неналежне дослідження судом першої інстанції обставин щодо обмеження діяльності ПАТ «Укргазпромбанк», накладених на банк постановою Правління Національного банку України № 42/БТ від 22.01.2015 р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» та щодо обсягу прав, що перейшли до нового кредитора, та не урахував зазначені обставини при ухвалені судового рішення, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку посиланнями представників позивача на зазначені обставини, вказавши на те, що правовідносини урегульовані зазначеною постановою Національного банку України не поширюється на відповідачів, а ПАТ «Укргазпромбанк» не є стороною оспорюваного договору.

Такий висновок суду є правильним, оскільки постанова Національного банку України № 42/БТ від 22.01.2015 р. є індивідуальним правовим актом, що стосується виключно позивача. Крім того ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» та ОСОБА_2 не є інсайдерами та акціонерами банку чи пов'язаними особами, з якими банку заборонялося проведення активних операцій.

Відхиляючи доводи представників ПАТ «Укргазпромбанк» про недотримання відповідачами вимог ч. 1 ст. 515 ЦК України щодо недопустимості заміни кредитора у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що зобов'язання, права за якими отримав ОСОБА_2 є грошовим, а не особистим зобов'язанням з вчинення певних дій, а тому при заміні кредитора у такому зобов'язанні не має значення особа первісного кредитора, оскільки до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, але обсяг цих прав та умови визначаються станом на момент переходу цих прав до нового кредитора. Крім того суд вказав, що при укладенні договору передачі (відступлення) права вимоги на поточних рахунках №1/с від 19.03.2015 р. відбулася не заміна сторони договору (боржника), для чого відповідно до положень ст.520 ЦК України необхідна згода іншої сторони договору (кредитора), а заміна управленої особи, на користь якої мало бути здійснено повернення коштів.

Заміни кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом ( ч. 1 ст. 516).

До того ж положення статей 1058, 1066, 1068, 1071 ЦК України, які регулюють правовідносини банківського вкладу та банківського рахунку, не містять вказівок про те, що зобов'язання за цими договорами є нерозривно пов'язаними з особою кредитора (вкладника, власника рахунку), що свідчить про допустимість уступки права вимоги за вказаними договорами.

Не містить заборони щодо права вкладника чи власника рахунку на уступку права вимоги на користь іншої особи і Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492.

Зазначена Інструкція регулює правовідносини, що виникають під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділами, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, та філіями іноземних банків в Україні поточних і вкладних (депозитних) рахунків у національній та іноземній валюті суб'єктам господарювання, фізичним та іншим особам, і не регулює відносини, пов'язані з розпорядженням клієнтами належними їм на праві власності грошовими коштами.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не застосував правове обґрунтування, викладене у постанові Верховного Суду України у справі № 3-174-гс16 від 06.04.2016 р. за змістом якого Верховний Суд України, аналізуючи положення ст.ст. 514, 515, 1066, 1068, 1071 та зазначеної Інструкції дійшов висновку, що поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено, оскільки на відміну від зазначеної справи у справі № 3-174-гс16 був інший предмет спору та правовідносини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

З матеріалів справи убачається, що ПАТ «Укргазпромбанк» стороною договору про відступлення права вимоги не було, і відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надало доказів на підтвердження того, що укладення цього договору відбулося з порушенням його прав та вимог закону.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Твердження представників позивача про те, що в судовому засіданні банк був поставлений у нерівні умови перед законом та судом, оскільки розгляд справи відбувся в одне судове засідання та, що суд безпідставно відхилив клопотання представника банку про оголошення перерви для ознайомлення із запереченнями відповідачів та надання нових доказів, колегія суддів відхиляє, як таке, що не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Так, діючим процесуальним законодавством не передбачено заборони щодо розгляду справи в одному судовому засіданні. З матеріалів справи убачається, що судове засідання відбувалося відкрито з наданням сторонам однакових можливостей для надання своїх доводів та доказів на їх підтвердження. Останні за змістом ст. 131 ЦПК України повинні бути подані не пізніше як до початку судового засідання. Крім того, в суді апеляційної інстанції представники ПАТ «Укргазпромбанк» не заявляли клопотань про дослідження та приєднання до матеріалів справи нових доказів, які суд першої інстанції безпідставно відхилив.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: