Справа № 458/29/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Турківський районний суд Львівської області в складі: головуючої, судді Строни Т.Г., за участю секретаря Яворської Ю.В., розглянувши в м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, нажитого під час шлюбу,

встановив:

13.01.2016 року до суду із даним позовом звернулася ОСОБА_1.

Посилається на те, що 25.11.2015 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2, Турківським районним судом Львівської області було розірвано шлюб.

За період шлюбного життя вони із відповідачем, ОСОБА_2, спільно нажили майно, а саме: житловий будинок, літню кухню, стайню, стодолу, шопу, погріб, криницю, дві корови, теля, свиноматку, коня, віз, косарку кінну, січкарню, дві стінки одна з них кухонна, а друга на одежу, мяку частину, диван, два холодильники, один стіл і чотири мякі крісла.

Добровільно розділити спільно, нажите за час шлюбу, вона вважає неможливим, а тому змушена звернутись до суду.

Просить суд розділити їхнє майно, виділивши їй:

- літню кухню площею 46,8 кв. метрів, стайню, стодолу, одну корову, теля, свиноматку, стінку, мяку частину, один холодильник, стіл і чотири мякі крісла;

залишити відповідачу:

- житловий будинок площею 55,5 кв.м., шопу, погріб, одну корову, коня, віз, косарку кінну, січкарню, стінку кухонну, диван, холодильник та стіл,

- а криницю залишити для їхнього спільного користування.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, уточнила свої позовні вимоги, пояснила, що за час спільного проживання із відповідачем вони придбали таке майно:

-в 1990 році побудували житловий будинок № 268 по вулиці Горішній кінець в с. Нижнє Висоцьке вартістю 34462 грвн.,

-протягом 1990-2000 років самовільно побудували: літню кухню вартістю 31863 грвн.;

-протягом 1990-2000 років самовільно побудували шопу вартістю 4442 грвн.;

-протягом 1990-2000 років самовільно побудували стодолу вартістю 4912 грвн.;

- протягом 1990-2000 років самовільно побудували стайню вартістю 8193 грвн.;

-протягом 1990-2000 років самовільно побудували погріб вартістю 3683 грвн., а також криницю, вартість не знає;

- в 1991-1994 роках придбали дві корови вартістю по 7500 гривень кожна;

- в липні 2015 року одна корова привела теля (телицю) вартістю 2000 гривень;

- в травні 2015 року придбали свиноматку вартістю 2000 гривень;

- в 2005 році придбали коня вартістю 8000 гривень;

- в 2013 році придбали віз вартістю 1500 гривень;

- в 2009 році придбали кінну косарку вартістю 2500 гривень;

- в 2011 році придбали січкарню вартістю 300 гривень;

- в 2007 році придбали кімнатну стінку вартістю 8000 гривень;

- в 2010 році придбали кухонну стінку вартістю 1500 гривень;

- в 2003 році придбали м'яку частину: кутовий диван вартістю 2000 гривень та два крісла вартістю по 500 гривень;

- в 2009 році придбали диван вартістю 800 гривень;

- в 2004 році придбали холодильник "Норд" вартістю 2000 гривень;

- в 2010 році придбали холодильник "Снайге" вартістю 1500 гривень;

- в 1989 році придбали кімнатний стіл вартістю 400 гривень;

- в 2010 році придбали чотири крісла вартістю по 100 гривень.

Із цього майна вона просить виділити їй у власність майно згідно із її позовними вимогами. Решту майна просить залишити у власність відповідачу.

Колодязь просить залишити у спільному користуванні.

Також позивачка пояснила, що вона не має ніяких доказів щодо вартості нерухомого майна, а також того, що це майно придбане під час подружнього життя, окрім долученої до позовної заяви довідки сільської ради. Просить вирішити справу на підставі наданих нею і наявних в справі доказів.

В судове засідання відповідач повторно не прибув, про час розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином.

Вислухавши позивачку, дослідивши обставини справи, всі наявні докази, надані суду позивачкою на підтвердження своїх вимог, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що із 1989 року по 2015 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають троє повнолітніх та двоє неповнолітніх дітей.

25.11.2015 року шлюб між сторонами було розірвано рішенням Турківського районного суду Львівської області.

За час перебування в шлюбі сторони придбали таке майно, яке є їх спільною сумісною власністю:

-житловий будинок № 268 по вулиці Горішній кінець в с. Нижнє Висоцьке Турківського району Львівської області вартістю 34462 грвн.,

-літня кухня вартістю 31863 грвн.;

-стайня вартістю 8193 грвн.;

-стодола вартістю 4912 грвн.;

-шопа вартістю 4442 грвн.;

-погріб вартістю 3683 грвн.;

-криниця, вартість її невідома;

-дві корови - вартість невідома;

-телиця вартість невідома;

-свиноматка - вартість невідома;

-кінь - вартість невідома;

-віз - вартість невідома;

- кінна косарка - вартість невідома;

- січкарня - вартість невідома;

- кімнатна стінка - вартість невідома;

- кухонна стінка - вартість невідома;

-м'яка частина - вартість невідома;

- диван - вартість невідома;

- холодильник - вартість невідома;

- другий холодильник - вартість невідома;

- стіл - вартість невідома;

- крісла - вартість невідома.

Наведені вище обставини підтверджуються: довідкою № 2957 від 18.12.2015 року, виданою Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією рішення Турківського районного суду Львівської області від 25.11.2015 року; копією свідоцтва про народження від 24.06.1994 року, виданого Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією свідоцтва про народження від 29.01.1990 року, виданого Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією свідоцтва про народження від 22.11.1996 року, виданого Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією свідоцтва про народження від 10.11.2004 року, виданого Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією свідоцтва про народження від 25.05.2009 року, виданого Нижньовисоцькою сільською радою Турківського району Львівської області; копією технічного паспорта на житловий будинок (інв. номер 63), виданим Самбірським МБТІ 20.01.2009 року; копією свідоцтва про реєстраію права власності на житловий будинок від 17.03.2009 року.

Не довіряти даним доказам у суду підстав немає.

Судом двічі роз'яснено позивачці її право просити суд про виклик свідків, про призначення експертизи, про долучення документів, інших доказів, а також її обов'язок на підтвердження своїх вимог надати суду докази.

В силу ст. ст. 60,61,63,68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного із цивільного обороту.

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

В силу ст.ст. 328,355 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно із нормами статей 364,367 ЦК України самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

За змістом частини 1 статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

При цьому за змістом частини першої ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна, а саме: літня кухня вартістю 31863 грвн., шопа вартістю 4442 грвн., стодола вартістю 4912 грвн., стайня вартістю 8193 грвн., погріб вартістю 3683 грвн., та криниця (вартість невідома), а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Питання щодо поділу цих об'єктів нерухомого майна може розглядатися судом лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Щодо решти нерухомого майна, зазначеного у технічному паспорті на житловий будинок (інв. номер 63), виданому Самбірським МБТІ 20.01.2009 року, а саме: сарай вартістю 1248 грвн., шопа вартістю 1915 грвн., сарай вартістю 3683 грвн., убиральня вартістю 770 грвн., - позивачка у позовній заяві не включила його до маси спільно нажитого майна, а тому суд не вступає в обговорення питанння щодо його розподілу.

В силу ст.ст. 27,60 ЦПК України для підтвердження своїх вимог позивачка зобов'язана була надати суду докази. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Для усунення недоліків позовної заяви, в тому числі зазначення доказів на підтвердження своїх вимог, позивачці ухвалою судді від 14.01.2016 року надавався термін.

Однак вона просить суд вирішити справу на підставі наявних у справі доказів.

В силу ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що позивачці роз'яснені її права та обов'язки, а саме, що для підтвердження ціни позову рухомого майна, зазначеного нею у позовній заяві, вона може представити суду докази, в тому числі просити суд про призначення експертизи, однак позивачка відмовилася представляти суду докази оцінки вартості рухомого майна, суд вважає, що при відсутності оцінки рухомого майна, а саме: двох корів, телиці, свиноматки, коня, воза, кінної косарки, січкарні, кімнатної стінки, кухонної стінки, м'якої частини (дивана і двох крісел), дивана, двох холодильників, стола, крісел, вартість яких є невідома і позивачкою суду недоведеною, тому моживість розподілити це майно при відсутності доказів його вартості у суду немає можливості, відтак в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Пояснення позивачки в судовому засіданні щодо ціни майна та можливості його розподілу суд не вважає доказом по справі, який можна прийняти до уваги в якості належного і допустимого при вирішенні даної справи.

Оскільки позивачка просить при розподілі майна житловий будинок залишити у власності відповідача, який на даний час є його власником, також позивачка не надала суду доказів технічної можливості і не просить реального розподілу житлового будинку для визначення частки кожного у даному майні, від представлення суду доказів в цій частині відмовилася, можливість для його розподілу на даний час, при наявності лише тих доказів, які надані суду позивачкою, та відмові представляти інші докази у вигляді висновку експерта, у суду відсутня.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 4,10,11,27,60,212-215, 224-230,360-7 ЦПК України, ст. ст. 60,61,63,68 СК України, ст.ст. 328,355,364,367,376 ЦК України, Постановою Верховного Суду України від 04.12.2013 року по справі № 6-130цс13, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Турківський районний суд Львівської області протягом 10 днів із дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у розгляді даної справи, однак не були присутні під час його проголошення, можуть подати скаргу протягом 10 днів із дня отримання його копії.

Окрім цього, відповідач має право подати заяву про перегляд даного заочного рішення протягом 10 днів із дня його проголошення.

Головуюча -