Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2016 Справа №607/19055/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого В.М. Братасюка

за участю секретаря І.В. Осів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Тернопільської РДА про позбавлення батьківських прав ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її станом здоров'я, фізичним розвитком, не надає коштів на утримання, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи.

Позивачка в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі. В останнє судове засідання позивачка направила заяву з клопотанням про судовий розгляд за власної відсутності.

Відповідач не з"явився в судове засідання, хоча своєчасно повідомлявся судом про час та місце судового розгляду, а тому суд ухвалив здійснювати розгляд заочно, в порядку ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи при вирішенні спору поклався на думку суду з врахуванням висновку служби щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

З 07 вересня 2002 року по 24.02.2010 року сторони спору перебувалти в зареєстрованому шлюбі, і від даного шлюбу в подружжя народилася дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка зазначає. що з дати розірвання шлюбу відповідач, як біологічний батько дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її станом здоров'я, фізичним розвитком, не надає коштів на утримання, не проявляє батьківських почуттів, піклування та турботи.

Зокрема з інформаційної довідки, виданої Тернопільської ЗОШ № 4, за час навчання дитини в школі, ні класний керівник ні адміністрація школи батька дитини не бачили і з ним не спілкувалися, батько дитини сином не цікавився, не брав участі у навчально - виховному процесі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.09.2010 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини, однак в матеріалах виконавчого провадження, за період з 2010 року п 2015 рік, жодних підтверджуючих документів про сплату аліментів немає.

Згідно довідки управління соціального захисту населення від 08.12.2015 року, позивачка перебуває на обліку як отримувач тимчасової допомоги дітям з 01.11.2011 року по 30.04.2016 року.

В 2014 року позивачка зверталася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, й у червні 2014 року позов було задоволено.

Органом опіки та піклування розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, й за результатами розгляд даного питання складено висновок від 26.02.2016 року за №01-436/01-10, за змістом якого вбачається про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

Відповідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства - за зверненням сторін, в межах заявлених ними вимог та на підставі поданих ними доказів.

Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України) Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав», наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд зазначає, що позивачем доведено, що відповідач на протязі тривалого проміжку часу не вживав жодних заходів, щоб побачитися з дитиною, поцікавитися її життям, станом здоров'я та навчання, матеріального становища, а тому позов є обґрунтованим і до задоволення підлягає, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача, що є для ОСОБА_2 саме тим крайнім заходом, на застосування якого він справедливо заслуговує, оскільки фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина, суду не надав доказів існування об'єктивних причин з яких не має можливості встановити постійне спілкування, брати участі в його вихованні та утриманні, тобто піклуватися про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування, спілкуватися в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11 ч.1, 60, 210, 212, 213, 215, 222, 224 ЦПК України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, затвердженою Резолюцією ООН, ч.3 ст. 51 Конституції України, ст. 164 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських стосовно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2 487, 20 гривень судового збору в дохід держави .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою

заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд

Головуючий суддяВ. М. Братасюк