н/п 2/490/1398/2016 Справа № 490/1461/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

07 вересня 2016 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Батченка О.В. при секретарі Кваша С.О., з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Миколаївській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить поновити строк для звернення до суду; зобовязати відповідача скасувати пункт 3 наказу від 19 жовтня 2015 року № 318 про звільнення ОСОБА_1 та поновити на посаді водолаза; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2015 року до дня поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали, заперечували проти його задоволення.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з обставин справи, ОСОБА_1 працював на посаді водолаза відділення водолазно-рятувальних робіт групи водолазно-рятувальних робіт та підводного розмінування інженерно-транспортної частини аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДНС України у Миколаївській області з 01 березня 2014 року.

Наказом від 18 серпня 2015 року № 235 відповідач повідомив про заплановане звільнення 18 жовтня 2015 року (за списком). У преамбулі наказу зазначено, що вивільнення обумовлено наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 30 липня 2015 року № 402 «Про здійснення організаційно-штатних заходів в організаційних структурах ДСНС України у Миколаївській області».

Наказом відповідача від 19 жовтня 2015 року № 318 позивач був звільнений відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України 19 жовтня 2015 року через скорочення штату працівників.

Позивач вважаючи, що відповідач не виконав свій обовязок щодо забезпечення його трудових гарантій, звернувся з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

Разом з цим, згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору до суду у справах про звільнення у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, а згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З обставин справи вбачається, що позивач в день звільнення отримав трудову книжку, військовий квиток та копію наказу про звільнення, тобто в жовтні 2015 року. Разом з цим, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише в лютому 2016 року та мотивував, що пропустив місячний строк звернення з позовом до суду з вини відповідача, який розглядав його документи починаючи з дати звільнення та по 12 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач звернувся до суду з даним позовом про поновлення на роботі 18 лютого 2016 року, тобто після сплину строку позовної давності. Доказів того, що строк позовної давності ним пропущений з поважних причин ОСОБА_1 суду не представив. Посилання позивача на те, що відповідач розглядав його документи починаючи з дати звільнення та по 12 лютого 2016 року - не спростовують висновків суду щодо безпідставності пропуску встановленого законом строку для звернення до суду за захистом порушеного трудового права.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові. Про застосування позовної давності до спірних правовідносин заявлено представником відповідача в процесі.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 29 грудня 1976 року № 11 (зі змінами) «Про судове рішення» також розяснив, що встановивши пропуск строку для звернення до суду без поважних причин, суд в рішенні вказує про відмову в позові з цих підстав.

За такого, вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення на роботі не підлягають задоволенню внаслідок пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

У звязку з відмовою в поновленні на роботі, не підлягають задоволенню також решта, заявлених позивачем похідних вимог.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити внаслідок пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом порушеного права без поважних причин.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва ОСОБА_6