УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Леванчука А.О., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Управління Держземагентства у Києво-Святошинському районі Київської області, фермерське господарство «Калина», Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання недійсним розпорядження та скасування державних актів на право власності на землю, за касаційною скаргою, поданою представником ОСОБА_10 - ОСОБА_11, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи: Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, фермерське господарство «Калина», Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, у якому просив суд визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 9 листопада 2009 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України членам фермерського господарства «Вашуп» (згідно з додатком) для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради»; визнати недійсним та скасувати розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок 3-м громадянам України - членам фермерського господарства «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради»; визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які були видані громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на підставі вказаного вище розпорядження від 21 січня 2010 року; стягнути з Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви.

Позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтував тим, що 19 березня 2010 року розпорядженням голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради, яка знаходилась в оренді фермерського господарства «Калина».

Під час підготовки документів позивачу стало відомо, що 9 листопада 2009 року оспорюваним розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації було надано дозвіл землевпорядній організації на проведення робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства «Вашуп», а саме: ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 1,5 га, ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,5 га та ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 0,2 га, для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради. 21 січня 2010 року їм було передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 2,2325 га. ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

Позивач вважає, що оспорювані розпорядження та державні акти на землю є незаконними, оскільки спірні земельні ділянки загальною площею 2,2325 га не перебували у користуванні фермерського господарства «Вашуп» і його члени: ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, відповідно до ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» не можуть претендувати на такі земельні ділянки, оскільки вони раніше не були у їх користуванні та вони не мають необхідної сільськогосподарської кваліфікації. Крім того, останні не є родичами і тому не можуть спільно отримати земельні ділянки та спільно вести на них фермерське господарство (ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство»). Також позивач послався на порушення вимог закону при виділенні і оформленні відповідачам спірної землі, оскільки землю надано без дотримання обов'язкової процедури розробки та затвердження проекту землеустрою (ст. 118 Земельного Кодексу України), без попереднього погодження з користувачем такої земельної ділянки - фермерським господарством «Калина», без погодження меж земельних ділянок з суміжними власниками та землекористувачами, тощо.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив суд задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року, позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 9 листопада 2009 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки 3-м громадянам України членам фермерського господарства «Вашуп» (згідно з додатком) для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради».

Визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року «Про передачу у власність земельних ділянок трьом громадянам України - членам фермерського господарства «Вашуп» для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради».

Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які видані на ім'я ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі розпорядження голови Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року і ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач як голова фермерського господарства «Калина» з моменту укладення договору оренди земельної ділянки з Софіївсько-Борщагівською сільською радою, а саме з 14 березня 2000 року, на праві оренди володів і користувався земельною ділянкою для ведення фермерського господарства загальною площею 2,2 га ріллі, згідно з планом на території Софіївсько-Борщагівської сільської ради (а. с. 278-279). Позивач використовував її за цільовим призначенням, сплачував земельний податок, побудував на ній житловий будинок.

На підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 19 березня 2010 року позивачеві надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної вище земельної ділянки площею 2,0 га (а. с. 11).

Оспорюваним розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 9 листопада 2009 року надано дозвіл землевпорядній організації на проведення робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки членам фермерського господарства «Вашуп», а саме: ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 1,5 га, ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,5 га, ОСОБА_9 - 0,2 га, для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради (а. с. 9).

На підставі іншого оспорюваного розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 21 січня 2010 року припинено право постійного користування фермерського господарства «Вашуп» в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради на земельну ділянку загальною площею 2,2325 га, що перебувала в постійному користуванні фермерського господарства «Вашуп» на підставі державного акта на право користування землею, та передано безоплатно у власність членам фермерського господарства «Вашуп» земельну ділянку загальною площею 2,2325 га для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради, а саме: ОСОБА_7 земельну ділянку площею 1,5 га, ОСОБА_8 - 0,5 га, ОСОБА_9 - 0,2325 га (а. с. 10).

ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали оспорювані державні акти на право власності на земельні ділянки (а. с. 284-286).

Встановлено, що земельна ділянка, якою користувався позивач, та земельні ділянки, які ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 отримали у власність, є одним і тим же об'єктом права, стосовно якого виник даний спір.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача як голови фермерського господарства «Калина» не виникло права на спірну земельну ділянку, оскільки вказаний вище договір оренди земельної ділянки, укладений фермерським господарством «Калина» з Софіївсько-Борщагівською сільською радою 14 березня 2000 року, не посвідчено нотаріально та не проведено його державної реєстрації. Разом з тим суд дійшов висновків про наявність у фермерського господарства «Калина» в особі його голови (позивач) інтересу щодо спірної землі через вчинення ним дій з 2000 року щодо впорядкування належним чином орендних відносин щодо спірної землі, яка господарством протягом цього часу використовувалася та вносилася оплата за користування землею.

Таке право судом захищено шляхом задоволення даного позову з посиланням на порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» при наданні дозволу на виготовлення проектної документації на безоплатну приватизацію землі відповідачам як членам фермерського господарства «Вашуп», з подальшим оформленням правовстановлюючих документів на неї.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погодився, визнавши їх законними та обґрунтованими.

Такі висновки судів є в достатній мірі обґрунтованими та не спростовуються доводами касаційної скарги.

При обґрунтуванні вимог касаційної скарги представник ОСОБА_11 посилається на те, що судами попередніх інстанцій вирішено спір у тому числі щодо земельної ділянки ОСОБА_10, яку останній набув у встановленому законом порядку шляхом укладення 27 грудня 2012 року відповідного договору купівлі-продажу з відповідачем ОСОБА_7 і є її добросовісним набувачем. ОСОБА_11 звертає увагу касаційного суду на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм ст. ст. 15, 16 ЦК України при встановленні факту порушеного права позивача в рамках заявлених позовних вимог.

В основу позову та висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності порушених прав позивача на спірну земельну ділянку покладено посилання на договір оренди землі, укладений 14 березня 2000 року між Софіївсько-Борщагівською сільською радою (орендодавець) та головою фермерського господарства «Калина» ОСОБА_6 (орендар). Разом з тим судом встановлено, що такий договір не було посвідчено нотаріально та не проведено його державної реєстрації, і заявник вважає такий договір нікчемним з посиланням на ст. 220 ЦК України. Нікчемний договір не породжує для його сторін наслідків і тому ОСОБА_11 вважає, що права позивача на землю внаслідок надання її в порядку приватизації іншим особам жодним чином не порушено.

Такі посилання є безпідставними, оскільки правовідносини між позивачем і Софіївсько-Борщагівською сільською радою з приводу оренди спірної земельної ділянки виникли в 2000 році, до набрання чинності ЦК України 2004 року, яким введено поняття нікчемності правочину через відсутність його нотаріального посвідчення (ст. 220 ЦК України). За положеннями ст. 47 ЦК України 1963 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У спосіб, передбачений законом, договір оренди земельної ділянки від 14 березня 2000 року, на підставі якого позивач нею користувався, не визнавався недійсним і відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірна земля не перебувала у користуванні господарства позивача.

За правилами ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Судами при розгляді справи не встановлено факту припинення права користування позивачем спірною земельною ділянкою в порядку, визначеному законом, а позовні вимоги про визнання недійсними розпоряджень органу місцевого самоврядування щодо передачі землі у власність на користь відповідачів у справі без попереднього припинення права позивача на користування нею є в достатній мірі обґрунтованими.

Також доводи касаційної скарги зводяться до того, що позивач захищає свої права фізичної особи, у той час, коли спірною земельною ділянкою користувався не він, а фермерське господарство «Калина», і позивач як головою фермерського господарства, має право на захист у суді інтересів господарства а не своїх власних. Тобто ОСОБА_6 є неналежним позивачем у справі.

Дане питання було предметом розгляду судами при розгляді справи, які дійшли переконливих висновків, що ОСОБА_6 як член фермерського господарства «Калина», а не голова, на підставі ст. 17 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (чинного станом на 2000 рік), ст. ст. 13, 14 Закону України «Про фермерське господарство» наділений переважними правами на землю, що була у користуванні господарства. Крім того, таке право підлягає поновленню в порядку, встановленому законом.

Доводи касаційної скарги не містять посилань щодо правових висновків судів попередніх інстанцій про законність/незаконність оспорюваних в рамках даного спору розпоряджень органу місцевого самоврядування чи державних актів на землю на користь відповідачів у справі, а тому за правилами 335 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав вважати висновки судів попередніх інстанцій щодо їх незаконності помилковими.

У зв'язку з наведеним наявні підстави вважати, що оскаржувані в касаційному порядку судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_10 - ОСОБА_11 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 червня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 6 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік