Справа №489/1289/16-ц 21.09.2016 21.09.2016 21.09.2016
Провадження №22-ц/784/1734/16
Справа 489/1289/16-ц Суддя першої інстанції: Губницький Д.Г.
Провадження № 22ц/784/1734/16 Доповідач апеляційного суду: Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

21 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2016 року, ухвалене у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа Банк» або Банк), про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на частку квартири,

встановила:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири.

Позивач зазначав, що з 1992 року перебуває у шлюбі із відповідачем.

27 липня 1999 року за договором купівлі-продажу нерухомого майна відповідач купила квартиру АДРЕСА_1 яка є спільним сумісним майном.

У 2008 році адміністрацією Ленінського району м. Миколаєва було оформлено самочинне переобладнання квартири із видачею відповідачці свідоцтва про право власності. У зв'язку із цим виник спір про поділ майна. Вважає, що частки його та ОСОБА_5 у спірному майні є рівними.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд поділити вищезазначену квартиру шляхом виділення по 1/2 частині кожному та визнати за ним та відповідачем право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ПАТ «Альфа-Банк».

Відповідач, згідно поданої заяви, позов визнала.

Представник банку заперечував проти задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

-2-

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Правовідносини подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_5 щодо спірної квартири виникли в 1999 році, тому регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до положень ст. 22 та ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, діючого на час виникнення цих правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні норми закріплені ст. ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, які регулюють правовідносини сторін щодо спірної квартири після її перепланування.

Указаними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 1992 року (а.с.4).

Під час шлюбу, 27 липня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено біржовий договір купівлі-продажу, за яким остання придбала квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 59).

24 квітня 2008 року на підставі розпорядження адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради від 21 квітня 2008 року відповідачу ОСОБА_5 замість договору купівлі - продажу від 27 липня 1999 року, видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.5). Того ж дня, право власності на спірну квартиру ОСОБА_5 зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.6).

10 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_5 було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого вказану квартиру передано відповідачем в іпотеку Банку в забезпечення повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту в сумі 47 900 доларів США згідно кредитного договору від 10 червня 2008 року в строк до 09 червня 2018 року.

-3-

На квартиру накладено заборону відчуження (а.с.40-43).

Договором про внесення змін від 22 травня 2009 року строк повернення кредиту визначено 09 червня 2023 року (а.с.44, 45).

Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 квітня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу права вимоги за № 937 від 15 червня 2012 року права іпотекодержателя замість ПАТ «Сведбанк» набуло ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.25,26).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку проте, що спірне майно було набуте під час шлюбу та реконструйоване за спільні кошти, а тому є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу.

Отже, суд обґрунтовано задовольнив позов в частині визнання права власності на ? частину спірної квартири за кожною із сторін.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «Альфа - Банк» на те, що спірне майно є іпотечним, а тому не може бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя на увагу суду не заслуговують, оскільки заборона щодо поділу іпотечного майна між подружжям законом не встановлена, а крім того ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає збереження сили іпотеки і для нового набувача спірного майна.

Доводи апеляційної скарги про відсутність необхідності поділу майна без розірвання шлюбу є безпідставними, оскільки право на поділ майна між подружжям не залежить від розірвання шлюбу.

Посилання Банку в апеляційній скарзі на те, що відповідач не виконує умови кредитного договору, не підтверджується матеріалами справи та не є підставою для відмови в поділі спільного сумісного майна подружжя.

Доводи про те, що при поділі майна судом не були враховані борги подружжя, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Разом з тим, при зазначені адреси спірної квартири, в резолютивній частині рішення, суд не зазначив населений пункт місця розташування - м. Миколаїв.

У зв'язку з тим, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення підлягає зміні з викладенням його резолютивної частини в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в наступній редакції: визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Виходячи з доводів апеляційної скарги рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поділ спірної квартири шляхом виділення по ? частині кожній із сторін не оскаржується, а тому в цій частині - не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст. ст. 303, 308,309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» задовольнити частково.

-4-

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2016 року - змінити, виклавши його резолютивну частину в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири в наступній редакції.

Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.В. Локтіонова

Т.В. Крамаренко