Провадження № 2/161/615/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 09.07.2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN1979, відповідно до умов якого отримав кредит розмірі 5 000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки позичальник ОСОБА_4 свої зобовязання по кредитному договору не виконав, станом на 30.11.2014 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі з процентами розмірі 16 358,11 дол. США. А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості та витрати по сплаті судового збору.

24.02.2016 року позивачем було подано уточнену позовну заяву (а.с.134-135), в якій, покликаючись на ухвалене раніше Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 22.08.2011 року про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором в сумі 12 533,89 доларів США, а також частковим виконанням рішення суду на суму 902,31 долар США, позивач просив стягнути нараховані після ухвалення рішення суду відсотки в розмірі 4 726,53 доларів США, що станом на 28.11.2014 року складає 70 756,15 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову підтримав з урахування обставин викладених в заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити враховуючи подані письмові заперечення. В запереченнях покликався на те, що в звязку з ухваленням рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська припинилися договірні правовідносини, а тому, позивач може ставити вимогу про отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Крім того, вказує на те, що нарахування відсотків можливе було лише під час користування кредитним лімітом, строк користування яким закінчився 31.03.2010 року з закінченням дії картки. Крім того, вважає, що сплив строк позовної давності щодо нарахування відсотків. Крім того, відповідач не підписував Умов кредитування. Крім того, при нарахуванні відсотків банком було застосовано не передбачену договором процентну ставку. А тому, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Судом встановлено, що 09 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір № SAMDN1979, відповідно до умов якого отримав кредит розмірі 5 000 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-13).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4, порушуючи умови договору, свої зобовязання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN1979 в розмірі 99 461,97 грн.(еквівалентно 12 533,89 дол. США) (а.с. 136).

З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором, доданого до уточненої позовної заяви (а.с. 137-140) вбачається, що станом на 30.11.2014 року у позичальника перед позивачем існує заборгованість в розмірі 16 358,11 дол. США грн., яка складається з заборгованості за кредитом 5 000 дол. США, заборгованості по відсотках за користування кредитом 11 358,11 дол. США; сума за кредитом задоволена рішенням суду 12 533,89 доларів США, погашення через ВДВС 902,31 доларів США, разом до стягнення 4 726,53 Доларів США.

Покликання сторони відповідача на припинення зобовязань за кредитним договором суперечить вимогам закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року, у справі № 6-1206цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

З цих же підстав, необгрунтованим є покликання сторони відповідача на можливість нарахування відсотків за договором лише під час користування кредитним лімітом.

Крім того, суд вважає, що строк позовної давності щодо нарахування відсотків не сплив, як про це стверджує представник відповідача. Оскільки, такий строк був перерваний частковим виконанням рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, про що свідчать надані стороною відповідача довідки про відрахування з його заробітної плати за місцем роботи (а.с.152-153).

Умов і правила надання банківських послуг є відповідно до п.2 договору його невідємною частиною. Договір підписаний відповідачем.

Жодних доказів на спростування суми нарахованих позивачем відсотків стороною відповідача не надано.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача кредитну заборгованість в сумі (16358,11 дол. США 12,533,89 дол. США (заборгованість стягнута за рішенням суду) 902,31 дол. США (погашена заборгованість через ВДВС)) 4 726, 53 дол. США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2014 року становить 70 756 (сімдесят тисяч сімсот пятдесят шість) гривень 15 копійок.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягає до часткового задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат пропорційно до стягнутої суми заборгованості в розмірі 707,56 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 197, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN1979 від 09.07.2007 року в розмірі 4 726 (чотири тисячі сімсот двадцять шість) доларів 53 центи США, що за курсом НБУ станом на 28.11.2014 року становить 70 756 (сімдесят тисяч сімсот пятдесят шість) гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 707 (сімсот сім) гривень 56 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій