Справа № 226/1986/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 лютого 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі : головуючого судді Робак С. О.

при секретарі Немирівській Ю.А.

за участі адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині, справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, Тульчинської державної нотаріальної контори, третіх осіб: ОСОБА_7, Відділу Держгеоадастру у Тульчинському районі, Відділу реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державних актів на земельні ділянки, договору дарування та про визнання протиправними та скасування рішень сесій ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, Тульчинської державної нотаріальної контори, третіх осіб ОСОБА_7, Відділу Держкомзему у Тульчинському районі, який в подальшому змінювала та збільшувала про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, державних актів на земельні ділянки, договорів дарування та про визнання протиправними і скасування рішень сесій ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що 03.11.1997 її мати ОСОБА_8 склала заповіт, відповідно до якого її сестрі ОСОБА_3 мати заповідала 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, с. Маньківка, вул. Шевченка, 78, а все інше майно заповідала їй. Мати померла 03.04.2000. Вона фактично прийняла спадщину, оскільки поховала матір за власні кошти, що підтверджується довідкою ОСОБА_4 сільської ради № 100 від 22.05.2002. Її власний будинок та будинок матері розташовані на одній земельній ділянці.

В червні 2008 року вона звернулась до державного нотаріуса Тульчинського району з заявою про прийняття спадщини, однак в оформленні спадщини їй було відмовлено, оскільки, як їй було повідомлено, що в 2002 році все спадкове майно успадкувала її сестра відповідачка по справі ОСОБА_3 на підставі заповіту складеного її матірю ОСОБА_8 від 29.08.1989, яким остання заповідала все своє майно ОСОБА_3

09.08.2002 та 31.12.2004 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину, після чого отримала державні акти.

Вважає, що заповіт, свідоцтво про право на спадщину, державні акти підлягають скасуванню, так як 03.11.1997 ОСОБА_8 заповіла все належне їй майно в рівних частках їй та ОСОБА_3 і це заповідальне розпорядження скасовує попередній заповіт від 29.08.1989.

При цьому секретар Михайлівської сільської ради умисно приховала останній заповіт від предявлення його до Тульчинської державної нотаріальної контори, чим порушила її законні права та інтереси, видавши ОСОБА_3 довідку, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом, достовірно знаючи про те, що спадкоємцями є ще дві сестри, які на той час перебували на пенсії і мали право на обовязкову частку в спадщині.

Крім того, вказувала, що після смерті вона в установлений законом шестимісячний строк фактично вступила в управління спадковим майном, оскільки здійснила поховання ОСОБА_8 та протягом чотирьох років проживала у спадковому будинку. Відповідач ОСОБА_3 спадщини після смерті матері не приймала.

Також вказала, що після незаконного оформлення правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_9 все успадковане майно подарувала в рівних частках своїм дітям: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, свідоцтва про право власності на нерухоме майно повинні бути визнані недійсними.

Крім того, право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 отримала на підставі рішення ОСОБА_4 сільської ради, у відповідності до якого за заявою ОСОБА_8 було вирішено передати останній безкоштовно у приватну власність присадибну земельну ділянку ( для обслуговування житлових приміщень в с. Маньківка вул.Шевченка,78 та ведення розширеного підсобного господарства) розміром 0,60 га. А тому дана земельна ділянка входить до складу спадщини. В порушення її спадкових прав, без скасування рішення про приватизацію земельної ділянки розміром 0,60 га, розташованої по вул.Шевченка,78 в с. Маньківка за ОСОБА_8 та без попередньої передачі у користування ОСОБА_3 ОСОБА_4 сільська рада 25.12.2005 прийняла рішення на 19 сесії 4 скликання про приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,88 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Шевченка,78 в с. Маньківка, який відноситься до обєктів спадщини, а також 19.11.2007 ОСОБА_4 сільська рада на 10 сесії 3 скликання своїм рішенням внесла зміни в рішення 19 сесії 4 скликання від 25.12.2005 в частині площі земельної ділянки, яка передана у приватну власність ОСОБА_3, затвердивши технічну документацію по видачі державного акту на право власності на землю загальною площею 0,7460 га. Дані рішення стали підставою для виготовлення державних актів: ЯД № 409735 на земельну ділянку площею 0,1854 га; ЯД № 409736 на земельну ділянку площею 0,4301 га та ЯД № 409737, площею 0,1305 га, а тому підлягають скасуванню.

Просить її позовні вимоги задовольнити, оскільки ОСОБА_3 отримала спадщину з порушенням законодавства.

ОСОБА_3 зверталась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту, складеного ОСОБА_8 від 03.11.1997 недійсним, проте під час розгляду даної справи, її представник подав суду заяву про залишення її зустрічного позову без розгляду.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.01.2015 позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним залишені без розгляду. Ухвала набрала законної сили.

В судове засідання позивач і її представники не зявились. Позивач та її представник адвокат ОСОБА_10, повноваження якої відповідно до довіреності від 04.02.2011 на даний час закінчились, направляли суду заяви, в яких просили справу розглянути в їх відсутність на підставі наданих доказів. Позовні вимоги підтримують, посилаючись на викладені в позовних заявах обставини.

Відповідач ОСОБА_6, який також являється представником відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнав і пояснив, що його мати ОСОБА_3 відповідно до заповіту від 29.08.1989 в 2002 році звернулась до Тульчинської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 09.08.2002 нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. До складу спадщини входила земельна ділянка площею 3,14 га. У 2004 році ОСОБА_3 звернулась з заявою до Тульчинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. 31.12.2004 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: Тульчинський район, село Маньківка, вул. Шевченка,78. Про те, що вона оформляє спадкове майно повідомила сестру ОСОБА_2 Після смерті матері вона домовилась з ОСОБА_2, що їй переходить будинок матері і земельна ділянка, а ОСОБА_2 в свою чергу, переходить будинок тітки, який розташований поруч і який вона подарувала ОСОБА_2

12.04.2008 його мати ОСОБА_3 спадковий будинок подарувала їм: дочці ОСОБА_5 і йому сину - ОСОБА_6 в рівних долях.

Його мати ОСОБА_3 здійснювала догляд за ОСОБА_8 почергово з ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_8 в спадковому будинку, а ОСОБА_2 жила в будинку, який їй подарувала тітка і який розташований поряд з будинком ОСОБА_8 Похоронами ОСОБА_8 займались його батьки. Хоронили ОСОБА_8 за кошти останньої.

Його мати ОСОБА_3 весь час після смерті своєї матері ОСОБА_8 проводила оплату за світло, газ, проводила ремонтні роботи в спадковому будинку по вул.Шевченко № 78 в с. Маньківка Тульчинського району. Ключі від будинку знаходились також в його матері ОСОБА_3 Про те, що існував заповіт на її сестру ОСОБА_2 вона нічого не знала, так як ОСОБА_2 про це нічого не розповідала. Після смерті матері ОСОБА_2 в спадковому будинку не проживала, оскільки проживала у власному будинку, який їй подарований і який розташований поруч з спадковим будинком. Будинок вона не обслуговувала, спадщину не приймала. Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_2 достовірно знала про те, що його мати ОСОБА_3 прийняла спадщину, однак до 2008 року ніяких претензій не висловлювала. А тому вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району вирішення даного спору покладає на розсуд суду. Вважає, що підстав для скасування рішень сесій ОСОБА_4 сільської ради про приватизацію земельної ділянки ОСОБА_3. М.П. не має.

Відповідач - Державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 позов не визнала і показала суду, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем, оскільки заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом шести місяців після смерті спадкодавця не подавала, а також не надала державному нотаріусу жодного доказу про те, що вона протягом шести місяців після смерті спадкодавця фактично прийняла спадщину. ОСОБА_3 зверталась в нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_8 Спочатку вона оформила спадщину на земельну ділянку ( пай ), а потім на житловий будинок, про що їй були видані свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтва про право на спадщину за заповітом видавались відповідно до цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Згідно спадкової справи нотаріусу були надані всі необхідні документи на підставі яких і були видані свідоцтва про право на спадщину.

Щодо заповіту від 01.11.1997 пояснила, що даний заповіт не конкретизований, на підставі нього нотаріус сам не міг видати свідоцтво про право на спадщину, так як із його змісту не зрозуміла воля заповідача, а також в заповіті не зазначено адресу спадкового майна.

Представники Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», відділу Держгеокадастру в Тульчинському районі, відділу реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції в судове засідання не зявились. Направили суду заяви, в яких просять справу розглянути в їх відсутність. При оформленні права власності на житловий будинок та земельні ділянки порушень законодавства допущено не було. Документи оформлялись на підставі представлених свідоцтв про право на спадщину за законом та договорів дарування.

Третя особа - ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась. В матеріалах справи є її заява про розгляд даної справи в її відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_2 визнає. Вважає, що вона також має право на спадщину і при оформленні спадкових прав ОСОБА_3 були порушені і її права.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 показали суду, що ОСОБА_2 в спадковому будинку ніколи не проживала. В управління спадковим майном не вступала. В спадковому будинку проживала ОСОБА_3 та її діти, які і проводили поточні ремонти в будинку. ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, який їй подарувала тітка і який розташований поруч з спадковим будинком.

Про те, що ОСОБА_2 дійсно є власником житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по вул. Шевченко № 77а в с. Маньківка Тульчинського району підтверджується копією договору дарування та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( т. 1, а.с.14,15 ).

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він працював сільським головою ОСОБА_4 сільської ради і йому відомо, що ОСОБА_3 переоформила на себе спадщину після смерті матері. ОСОБА_2 проживала в будинку подарованому їй тіткою, а ОСОБА_3 в будинку матері і вони проживали майже на одному подвірї Що стосується довідки про поховання, яку сільська рада видала ОСОБА_2, то вона видана їй з її слів і є лише документом для отримання допомоги на поховання і не більше і вона не свідчить про те, що саме ОСОБА_2 за власні кошти хоронила ОСОБА_8

Земельна ділянка площею 0,88 га, яка була виділена ОСОБА_3 в користування для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства і яку ОСОБА_3 приватизувала відповідно до рішення 19 сесії 4 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 25.12.2005 не є спадковою. ОСОБА_2 також приватизувала земельну ділянку площею 0,60 га, яка їй була виділена біля будинку № 77 по вул. Шевченко в с.Маньківка.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які не зявилися, на підставі наявних в справі матеріалів та доказів.

Заслухавши представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який являється і відповідачем, представників відповідачів -ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, Тульчинської державної нотаріальної контори, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.1989 матірю сторін ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_8 було складено заповіт на імя ОСОБА_3, який посвідчений секретарем Михайлівської сільської ради. Відповідно до змісту даного заповіту, заповідач заповіла все своє майно: « яке б воно не було і з чого воно б не складалось, взагалі все те, що мені належатиме на день моєї смерті: жилий будинок, сарай, на що за законом матиму право заповідаю на дочку ОСОБА_3» ( а.с.36 т.1).

03.11.1997 ОСОБА_8 склала новий заповіт, який посвідчений секретарем Михайлівської сільської ради, згідно якого остання заповіла: « все своє майно, яке б воно не було і з чого воно не складалось взагалі все те, що мені належатиме на день її смерті заповіла 1/2 частину жилого будинку з господарськими будівлями: погріб та сарай на дочку ОСОБА_2; 1/2 жилого будинку на дочку ОСОБА_3» ( а.с.6 т.1 ).

13.04.2000 ОСОБА_8 померла, що підтверджено копією свідоцтва про смерть ( т.1 а.с.5 ).

09.08.2002 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради 29.08.1989 на імя ОСОБА_3 і відповідно до вказаного свідоцтва, остання успадкувала майно, яке складається із земельної ділянки, розташованої на території ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області. площею 3,14 га в межах згідно з планом ( т.1 а.с.45 ).

31.12.2004 в Тульчинській державній нотаріальній конторі ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складається із житлового будинку, розташованого в с. Маньківка Тульчинського району Вінницької області по вул. Шевченка під номером 78 (т.1 а.с. 55 ).

Вирішуючи даний спір, суд вважає, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР ( в редакції 1963 ).

Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 544 ЦК УРСР заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт.

Заповіт складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

Таким чином, склавши в письмовій формі новий заповіт, ОСОБА_8, тим самим повідомила уповноважену особу про зміну попереднього заповіту.

Згідно заповіту від 3.11.1997 ОСОБА_8 заповіла все належне їй майно двом дочкам сторонам по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в рівних частинах.

Таким чином, спадкоємцями майна ОСОБА_8 в рівних частках за заповітом від 03.11.1997 являються ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. 528 і ст.534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини ( ст.549 ЦК України ).

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Воля спадкоємця ОСОБА_3 знайшла своє вираження в поданій нею до нотаріальної контори заяві про прийняття спадщини за заповітом, яка знаходиться в спадковій справі № 497/2002 і в тому, що остання вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому, відповідно до ст. 548, ст.549 ЦК Української РСР ( в ред. 1963 року ) вона вважається такою, що прийняла спадщину.

ОСОБА_2 в позовній заяві стверджує, що спадщину після смерті матері ОСОБА_8 фактично прийняла, так як поховала її за власні кошти та проживала в спадковому будинку разом з матірю з 1997 року по 2004 рік, оскільки доглядала за хворою матірю, а потім опікувалась спадковим майном, а саме доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку, використовувала господарські споруди для вирощування свиней, вела підсобне домашнє господарство. До 2003 року отримувала плату за використання земельної ділянки № 64 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,14 га. Як доказ цього надала суду копію довідки від 22.05.2002 №100, видану ОСОБА_4 сільською радою про те, що вона хоронила ОСОБА_8, талон на право придбання твердого палива, виданого 04.10.2001 ОСОБА_8 та приватизаційний майновий сертифікат, строк чинності якого був до 31.12.1996, які на думку суду не являються доказом прийняття нею спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а інших доказів, які б підтверджували факт прийняття нею спадщини, а саме, що вона дійсно протягом шести місяців після смерті спадкодавця опікувалась спадковим майном, доглядала за житловим будинком, використовувала його суду не надала.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини за заповітом протягом шести місяців після смерті спадкодавця не вчинила, а тому вона вважається такою, що спадщину не прийняла.

Оскільки ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_8 за заповітом не прийняла, то її частка відповідно до ст..554 ЦК України в редак.1963 року переходить до іншого спадкоємця за заповітом відповідача ОСОБА_3

Таким чином спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_8 залишилась ОСОБА_3, яка спадщину прийняла.

Таким чином, незважаючи на те, що 03.11.1997 ОСОБА_8 було складено заповіт на імя позивача ОСОБА_2 та яким, відповідно до ч.2 ст.544 ЦК України в редакції 1963 року, скасовано заповіт від 29.08.1989 на імя відповідача ОСОБА_3, суд не знаходить підстав для визнання недійсними та скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих відповідачу ОСОБА_3 Тульчинською державною нотаріальною конторою 09.08.2002 за реєстром № 2729 та 31.12.2004 за реєстром № 4938 з огляду на наступне.

Відповідно до умов як одного, так і другого заповітів, відповідач по справі ОСОБА_3 визначена як спадкоємець.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 в повній відповідності до вимог ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме: фактично вступила в управління та володіння спадковим майном та подала до Тульчинської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Такі дії відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 № 18/5 ( яка була чинною станом на 09.08.2002) та відповідно до розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5( яка була чинною станом на 31.12.2004 ) були підставою для видачі відповідачу ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину, і такі свідоцтва про право на спадщину вона могла отримати як по заповіту від 29.08.1989, так і по заповіту від 03.11.1997.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3, як по першому, так і по другому заповіту була визначена спадкодавцем ОСОБА_8 в якості свого спадкоємця і вона в любому випадку мала право на оформлення своїх спадкових прав і отримання у власність спадкового майна.

За таких обставин, суд вважає, що підстав для скасування свідоцтв про право на спадщину, виданих ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_8 не має.

Вирішуючи питання щодо вимог позивача про визнання недійсними держаного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,14 га серії ВАА № 075846 на імя ОСОБА_3П; договору дарування житлового будинку по вул. Шевченка, 78 в с.Маньківка Тульчинського району від 12.04.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6; державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1854 га серії ЯД № 409735 на імя ОСОБА_3; державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,4301 га серії ЯД № 409736 на імя ОСОБА_3; державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1305 га серії ЯД № 409737 на імя ОСОБА_3; договору дарування ( за реєстром нотаріальних дій № 1-1226) від 12.04.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 про передачу у спільну приватну власність земельних ділянок, які розташовані в с. Маньківка Тульчинського району по вул. Шевченко,78 площею 0,1854 га по державному акту ЯД № 409735, площею 0,4301 га по державному акту ЯД № 409736, площею 0,1305 га по державному акту ЯД № 409737 та про визнання протиправним та скасування рішення 19 сесії 4 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області про приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,88 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Маньківка по вул. Шевченко,78 та для ведення особистого селянського господарства; рішення 10 сесії 3 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 19.11.2007 в частині внесення змін в рішення 19 сесії 4 скликання ОСОБА_4 сільської ради від 25.12.2005 по площі земельної ділянки, яка передана в приватну власність ОСОБА_3 ( за адресою с. Маньківка вул. Шевченко,78 ) та затвердження технічної документації по видачі державного акта на право власності на землю загальною площею 0,7460 га, суд враховує ті обставини, що позивачем ОСОБА_2 не надано суду жодного доказу, які б давали підстави вважати недійсність вказаних документів та вчинених правочинів, а також винесених рішень сесіями ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району. Таких підстав не встановлено і судом. Крім того, дані рішення і вчинення правочинів здійснювались на підставі виданих ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину, тобто являються від них похідними.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення за допомогою дослідження показів свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обовязок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального права з урахуванням положень ст. 10, ст.11 ЦПК України відповідачами належними доказами в судовому засіданні спростовані доводи позовної заяви.

На підставі ст.55 Конституції України, ст.ст.544, 545, 548,549 ЦК України ( в редакції 1963 року ), ст.ст.4, 8,15, 58, 59, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_3, ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунального підприємства «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації, Тульчинської державної нотаріальної контори, третіх осіб: ОСОБА_7, Відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі, Відділу реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання недійсними:

- заповіту від 29.08.1989 на імя ОСОБА_3;

- державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,14 га серії ВАА № 075846 на імя ОСОБА_3;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2004, серії САА № 0483351, виданого виконкомом ОСОБА_4 сільської ради на житловий будинок по вул. Шевченка,78 в с. Маньківка Тульчинського району;

- договору дарування будинку по вул. Шевченка,78 в с. Маньківка, Тульчинського району від 12.04.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6;

- державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1854 га, серії ЯД № 409735 на імя ОСОБА_3;

- державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,4301 га, серії ЯД № 409736 на імя ОСОБА_3;

- державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,1305 га, серії ЯД № 409737 на імя ОСОБА_3;

- свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.2002 та від 31.12.2004;

- договору дарування ( за реєстром нотаріальних дій № 1-1226) від 12.04.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 про передачу у спільну приватну власність земельних ділянок, які розташовані в с. Маньківка Тульчинського району по вул. Шевченко,78, площею 0,1854 га по державному акту ЯД № 409735, площею 0,4301 га по державному акту ЯД № 409736, площею 0,1305 га по державному акту ЯД № 409737,

про визнання протиправним та скасування:

- рішення 19 сесії 4 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області про приватизацію ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,88 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Маньківка по вул.Шевченко,78 та для ведення особистого селянського господарства;

- рішення 10 сесії 3 скликання ОСОБА_4 сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 19.11.2007 в частині внесення змін в рішення 19 сесії 4 скликання ОСОБА_4 сільської раи Тульчинського району Вінницької області від 25.12.2005 по площі земельної ділянки, яка передана в приватну власність ОСОБА_3 ( за адресою с. Маньківка вул. Шевченко,78 ) та затвердження технічної документації по видачі Державного акта на право власності на землю загальною площею 0,7460 га відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а для осіб які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 12.02.2016.

Суддя: