АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 2-5467/05
Провадження № 22-ц/792/290/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Кізюн О.Ю., Переверзєвої Н.І.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції та ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії начальника Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції та державного виконавця.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаною скаргою та просив визнати дії державного виконавця Стець Д.Д. незаконними; визнати розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листі № 2-5467 від 06.04.2005 року на суму 33 469,74 грн. невірними; визнати бездіяльністю дії начальника Першого міського відділу ДВС Хмельницького міського управління юстиції щодо контролю за роботою державного виконавця Стець Д.Д. та спробу виконання судового рішення по закінченню дії виконавчого листа незаконною; зобовязати державного виконавця закрити виконавче провадження № 6770462 по виконанню судового рішення від 06.04.2005 року.

В обґрунтування вимог вказував, що згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.04.2005 року він повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 до досягнення нею повноліття, тобто, до 31.10.2010 року. Після набрання рішення законної сили він в добровільному порядку перераховував аліменти в розмірі ? частини заробітку протягом півроку. По закінченню півроку його відносини з дружиною покращились, і вони продовжили проживати однією сімєю, тому припинив сплачувати аліменти на доньку.

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до начальника ВДВС в якій просила провести розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_3 Після чого, подала до суду позов про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів.

Скаржник вважав, що будь-яких зобовязань матеріального характеру перед

колишньою дружиною та донькою з приводу сплати аліментів у нього немає, оскільки 31.10.2010 року доньці виповнилося вісімнадцять років, а тому виконавче провадження мало б бути закритим. Крім того, не погоджувався із розрахунком, який зроблений державним

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження 22ц/792/290/16

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія : ухвала

виконавцем ОСОБА_6, просив визнати його невірним та визнати бездіяльністю дії начальника Першого міського відділу ДВС Хмельницького міського управління юстиції, який проявив безконтрольність дій державного виконавця, який йому підпорядкований.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції подав апеляційну скаргу, в якій вважає її постановленою всупереч вимогам матеріального законодавства та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, тому просив скасувати її, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 Вказує, що судом не вказано жодної норми права на підставі якої суд дійшов висновку про невірний розрахунок заборгованості по аліментам. В ході судового розгляду судом було встановлено та оглянуто документи, які підтверджували факт перебування ОСОБА_3 на примусовому виконанні рішення, проте суд не дав оцінки цим доказав в ухвалі. Вважає, що передчасним є висновок суду, щодо незаконності дій державного виконавця з нарахування заборгованості зі сплати аліментів у звязку із ненаданням суду відомостей про направлення боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.05.2005 року та ненадання йому строку на самостійне виконання рішення суду. При цьому судом проігноровано положення ч.9 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно до якої спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Тому апелянт вважає, що не встановивши в судовому порядку відсутності заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, державний виконавець не мав правових підстав закінчити виконавче провадження.

ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 23.12.2015 року вважає незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просила скасувати її і постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги. Вказує, що суд в ухвалі застосував норми ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», діючого станом на момент розгляду скарги, а не в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин 22.05.2005 року, що є порушенням норм матеріального права. Судом не взято до уваги положення ч.1,4 ст. 25 вище вказаного Закону, а саме, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Вважає, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.04.2005 року не було фактично виконано ні у 2005 році, ні у 2010 році, в якому дитина досягла повноліття, тому виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду не підлягає завершенню, не зважаючи на закінчення строку для його виконання. Заборгованість відповідача за аліментами підлягає стягненню у порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» .

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав і мотивів.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що 22.05.2005 року державним виконавцем Бондарчуком А.Д. відкрито виконавчого провадження, проте відомості про її направлення сторонам виконавчого провадження відсутні. У період з 22.05.2005 року по серпень 2014 року державним виконавцем будь-яких дій по виконанню виконавчого листа не вчинялося, лише в 2014 році державним виконавцем Стецьом Д.Д. здійснено ряд дій з примусового виконання виконавчого листа. Суд в оскаржуваній ухвалі послався на ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження», чинною на момент постановлення ухвали, зазначивши, що постанови про відкриття виконавчого провадження або відмови у відкритті виконавчого провадження направляються сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що виконавче провадження повинно бути закрито з моменту досягнення дитиною повноліття, після чого державний виконавець не повинен вчиняти будь-які дії по виконанню рішення суду. Крім того, суд першої інстанції вважав, що заборгованості по аліментам немає, оскільки станом на 31.10.2010 року виконавче провадження мало бути закрито. Оскільки, начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, не здійснював контроль за діями державного виконавця, тому судом також було задоволено вимогу скарги в частині визнання його бездіяльності незаконною.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 312 України розглянувши скаргу на ухвалу першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішені було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно чинної на 2005 рік редакції ч.3 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення аліментів підлягають негайному виконанню, а тому державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів в порядку, встановленому цим Законом, проводить відповідні виконавчі дії.

Судом встановлено, що згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 квітня 2005 року було вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку доходу щомісячно, починаючи з 28.03.2005 року і до досягнення нею повноліття (а.с. 8).

На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

22 травня 2005 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з боржника ОСОБА_3 в добровільному порядку та постановлено, що копію постанови направити сторонам виконавчого провадження та органу або посадовій особі, яка видала документ (а.с.63).

В матеріалах справи наявне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.04.2005 року, яким вирішувалися вимоги позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання доньки. Із мотивувальної частини рішення вбачається, що ОСОБА_3 був присутній під час розгляду справи та позов визнавав. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходи) щомісячно, починаючи з 28.03.2005 року і до її повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню (а.с.8).

Згідно заяви про видачу копії рішення від 06.04.2005 року ОСОБА_3 отримав його 08.04.2005 року (а.с.10).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції встановив, що за виконавчим листом № 2-5467 Хмельницького міськрайонного суду від 06.04.2005 року, станом на 31.10.2010 року, нарахована заборгованість в сумі 33 469 грн. 74 коп., по стягненню аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Із даної довідки вбачається, що станом на 01.05.2015 року заборгованість не погашена і оплату аліментів жодного місяця не було здійснено (а.с.115-116).

Не погоджуючись на вказаним розрахунком ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій вважав, що будь-яких зобовязань матеріального характеру перед колишньою дружиною та донькою з приводу сплати аліментів немає, а надані державним виконавцем розрахунки не відповідають дійсності, оскільки розрахунок боргу проведений не дійсно. ОСОБА_1 також не погоджувалася із даним розрахунком, тому оскаржила його до Головного управління юстиції Хмельницької області. 20.07.2014 року надав новий розрахунок на суму 36 954 грн.18 коп., який на сьогодні ніким не оскаржується.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала винесена всупереч вимог чинного законодавства, судом не вказано жодної норми матеріальної права, на підставі якої суд дійшов висновку про відсутність заборгованості по аліментах, і якими нормами права керувався, задовольняючи вимоги скарги ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням вимог ст.ст. 213-214 ЦПК України, оскільки суд не правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Доводи скарги ОСОБА_7 фактично зводяться до того, що він не погоджується із нарахуванням йому боргу по сплаті аліментів, оскільки вважає, що державним виконавцем не повинно нараховуватись боргу, через закінчення строку для виконання рішення суду від 06.04.2005 року. ОСОБА_3 в скарзі вказує, що після набрання законної сили рішення суду від 06.04.2005 року, він протягом півроку в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання доньки, чим сам підтверджує, що йому було відомо про дане рішення і про покладений на нього обовязок по сплаті аліментів. Згідно довідок-розрахунків заборгованості по сплаті аліментів вбачається, що аліменти жодного разу не були сплачені.

Відповідно до ч.5 ст. 124 і ч.3 ст. 129 Конституції України вбачається, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України, а обовязковість рішень суду визначається однією з основних засад судочинства.

Проте, в оскаржуваній ухвалі, суд визнаючи дії державного виконавця незаконними, звільнив боржника від обовязку виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.04.2005 року, незважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів сплати останнім аліментів на користь доньки ОСОБА_1, виходячи лише з того, що на день розгляду скарги, вона стала повнолітньою, а отже аліментні правовідносини припинили своє існування.

Даний висновок суду спростовується і положенням ч. 4 ст. 194 СК України, з якої вбачається, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Судом також не враховано, що згідно із п.п.7.21., 7.22. Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Отже, не встановивши в судовому порядку відсутності заборгованості ОСОБА_3 зі сплати аліментів, державний виконавець не має правових підстав закінчити виконавче провадження.

Зі змісту скарги ОСОБА_3 та наданих ним пояснень в судовому засіданні, матеріалів справи, про стягнення аліментів, вбачається, що він був обізнаний про аліментні зобовязання. Згідно пояснень державного виконавця вбачається, що на момент відкриття виконавчого провадження боржник повідомлявся по цей факт простою кореспонденцією. Вимогами ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на травень 2005 року, було передбачено, що копії постанов державного виконавця надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, а тому судова колегія вважає, що ОСОБА_3 було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Щодо розміру заборгованості, то фактично це питання судом першої інстанції не вирішувалося.

Судом першої інстанції не було надано оцінку тому, що при постановленні ухвали і визнаючи недійсним оспорюванний розрахунок, ОСОБА_1 оскаржила його до Головного управління юстиції Хмельницької області. За наслідками розгляду скарги, відповідно до листа № 3-399/2/0926/24/3345 від 21.07.2015 року сторонам було повідомлено про розгляд скарги та надано довідку про заборгованість із сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 станом на 31.10.2010 року на суму 36 954 грн. 18 коп., яку оскаржено в установлений термін не було. Підстав для скасування довідки-розрахунку по сплаті аліментів від 01.05.2015 року немає, оскільки державний виконавець сам скасував її новою довідкою, чим самим визнав старий розрахунок недійсним.

Враховуючи вище зазначене, судова колегія вважає, що спір щодо розміру заборгованості може бути вирішено в порядку позовного провадження.

Оскільки дії державного виконавця Стеця Д.Д, є правомірними по нарахуванню заборгованості по аліментам, тому підстав для задоволення вимог скарги в частині визнання бездіяльності начальника Першого міського відділу ДВС Хмельницького міського управління юстиції ОСОБА_8, щодо контролю за роботою свого підлеглого державного виконавця - немає.

Рішення, дії чи бездіяльність начальника відділу можуть бути оскаржені до вищестоящого органу державної виконавчої служби.

З урахування вище викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Хмельницького суду від 23 грудня 2015 року постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 307,312, 315,319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції та ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2015 року скасувати.

В задоволенні скарги ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця Стеця Дмитра Даниловича незаконними та бездіяльності начальника Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич