Справа № 2/243/3333/2016
Єд. унік. № 243/6547/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21 вересня 2016 року м. Словянськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючий суддя Мінаєв І.М.,
при секретарі судового засідання Копійко Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 2 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Хліб» до ОСОБА_1 про визнання права власності, -
До Словянського міськрайонного суду Донецької області у серпні 2016 року звернулось ПрАТ «Хліб» до ОСОБА_1 про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на будівлю магазину «Хліб» м. Словянськ, пров. Богомольця,68а, площею 72,8 кв.м, посилаючись на те, що ПрАТ «Хліб» зареєстровано 18.06.2010 року та є правонаступником майнових прав та обовязків ВАТ «Хліб», яке було засноване шляхом перетворення «Словянського хлібокомбінату» у відкрите акціонерне товариство.
В процесі приватизації майнового комплексу Словянського хлібокомбінату будівля магазину «Хліб» м. Словянськ, пров. Богомольця,68а, площею 72,8 кв.м була включена до складу майна, що приватизувалось ВАТ «Хліб» та включено до статутного капіталу товариства. На підставі рішення виконкому Словянської міської ради від 01.11.1996 року № 496/2. Словянським БТІ проведено державну реєстрацію магазину (реєстраційне посвідчення б/н від 02.12.1996 року, записано в реєстрову книгу за № 335/2).
У 2002 році стало відомо про незаконне укладання колишнім керівництвом підприємства договору купівлі-продажу магазину (договір було укладено з приватним підприємством «ТОРО», посвідченого приватним нотаріусом Словянського МНО ОСОБА_2 27.12.1996 року). Одразу позивач звернувся до суду з відповідним позовом про визнання вказаного договору незаконним. Рішенням господарського суду Донецької області від 26.06.2002 року по справі № 12/267 пд та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.12.2002 року зазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним.
В 2016 році стало відомо, що 06.07.1999 року колишнім незаконним власником ПП «ТОРО» будівля магазину була відчужена відповідачу за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Словянського МНО ОСОБА_3 від 06.07.1999 року, зареєстровано в БТІ. Тобто ПП «ТОРО» на момент розгляду справи в господарському суді в 2002 році навмисно приховано факт подальшого відчуження магазину та укладення нового договору купівлі-продажу в 1999 році.
З моменту оформлення права власності у 1996 році по теперішній час магазин не вибував з володіння підприємства, безперервно експлуатувався позивачем без будь-яких обмежень, до позивача не надходило будь-яких вимог щодо передачі магазину іншим особам. Майно знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачу на праві власності з 17.07.2008 року.
В звязку зі спливом строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного договору пройшло більше 16 років), позивач позбавлений можливості захистити свої майнові права шляхом оспорення незаконного правочину. Вважає, що у позивача є всі законні підстави для набуття ним права власності на май но за набувальною давністю, оскільки заволодіння майном (будівля магазину) було добросовісним, тобто позивач при заволодінні майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності; володіння майном є відкритим, позивач ставиться до майна як до власного (експлуатує, використовує в своїй господарській діяльності, проводить ремонти), позивач не приховує своє володіння майном; володіння майном було безперервним протягом встановлених законом строків (з 1996 року безперервно майно знаходилось на балансі, постійно ним експлуатувалось, будь-яких договорів щодо володіння майна на підставі договору з відповідачем не укладалось).
Позивач як володілець майна весь час був впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позивач як володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, прохав задовольнити позов.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наданих доказів, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України.
Суд, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, та у межах заявлених вимог.
Дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини:
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 25.10.1996 року, магазин «Хліб» м. Словянськ, пров. Богомольця,68а готовий до введення до експлуатації ( а. с. 15)
На підставі рішення виконкому Словянської міської ради від 01.11.1996 року № 496/2. Словянським БТІ проведено державну реєстрацію магазину «Хліб» по пров. Богомольця,68а в м. Словянську, площею 72,8 кв.м (реєстраційне посвідчення б/н від 02.12.1996 року, записано в реєстрову книгу за № 335/2) ( а. с. 13-14)
За договором купівлі-продажу від 27.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського МНО ОСОБА_2 та зареєстрованого в реєстрі за № НОМЕР_1 «Хліб» продало, а ПП «ТОРО» купило магазин «Хліб» площею 72,8 кв.м, що знаходиться у м. Словянську по пров. Богомольця,68 (а. с. 26-27)
Відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 27.11.2002 року по справі № 12/267 пд, рішенням суду апеляційну скаргу ПП «Торо» м. Словянськ залишено без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 26.06.2002 року по справі № 12/267 пд, яким визнано договір б/н від 27.12.1996 року купівлі-продажу магазину «Хліб» у м. Словянськ, пров. Богомольця,68 недійсним, - без змін (а. с. 19-20)
Відповідно до рішення Словянського міського суду від 04.02.2003 року дії приватного нотаріуса ОСОБА_2 щодо посвідчення договору купівлі-продажу магазину «Хліб» по пров. Богомольця,68 м. Словянська між ВАТ «Хліб» та ПП «Торо» від 27.12.1996 року скасувати, визнавши їх незаконними.
Вказане вище рішення Словянського міського суду від 04.02.2003 року суд до уваги не приймає, оскільки цей доказ не є допустимим. З наданого суду рішення вбачається, що воно не набрало законної сили, клопотання щодо витребування доказів з цього приводу до суду не надходило відповідно до реалізації принципу змагальності учасників процесу.
За договором купівлі-продажу від 06.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського МНО ОСОБА_3 ( № в реєстрі 456), ПП «Торо» продав, а ОСОБА_1 купила магазин «Хліб», розташований у м. Словянську по пров. Богомольця,68а площею 72,8 кв.м. ( а. с.18)
З висновку субєкта оцінювальної діяльності ОСОБА_4 вбачається, що станом на 03.08.2016 року ринкова вартість магазину «Хліб», площею 72,8 кв.м, розташованого за адресою: Донецька область. м. Словянськ, пров. Богомольця,68а, складає 103804,00 грн. ( а. с. 22)
Відповідно до довідок ПрАТ «Хліб» № 131,132 від 10.08.2016 року з 1996 року по теперішній час будівля магазину «Хліб» за адресою: пров. Богомольця,68 а м. Словянськ, утримується за рахунок ПрАТ «Хліб», яке несе витрати з оплати комунальних послуг, сплати податку. Будівля магазину була збудована у 1996 році за рахунок коштів Словянського хлібокомбінату і знаходиться на балансі підприємства з моменту введення до експлуатації по теперішній час. За період з 1996 року по 2016 рік з власності ПрАТ «Хліб» будівля магазину не вибувала (а. с. 23-24)
З матеріалів справи вбачається, що спірне нежитлове приміщення перебуває у користуванні позивача, у спірному приміщенні позивач здійснює безперервно з часу придбання у власність підприємницьку діяльність, з отриманням відповідних ліцензій, спірне майно розташоване на належній позивачу на праві власності земельній ділянці ( а. с. 51-52,44-50, 53-56)
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З матеріалів справи, доводів сторін вбачається, що заволодіння майном відповідача з боку позивача було добросовісним, відкритим та безперервним протягом з 1996 року по теперішній час.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України).
Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
Згідно приписів ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 9,11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 10, 11, 62, 63, 64, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Хліб» до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі в 10-денний термін з моменту проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення складене та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5