У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного Волинської області від 12 січня 2016 року в справі за позовом Луцької міської ради до ОСОБА_2 третя особа - житлово-комунальне підприємство № 3, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

Луцька міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом виселення, обґрунтовуючи вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності та перебуває у відомості Луцької міської ради. Згідно з копією особового рахунку, виданою житлово-комунальним підприємством № 3 (далі - ЖКП № 3) станом на 20 лютого 2015 року за зазначеною адресою ніхто не зареєстрований. Попереднім квартиронаймачем був ОСОБА_3 з сім'єю у складі трьох осіб. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 06 липня 2006 року № 319-1 ОСОБА_3 із сім'єю було надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. В спірній квартирі деякий час проживала ОСОБА_4, яка за рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2012 року була визнана наймачем цієї квартири за раніше укладеним договором житлового найму з ОСОБА_3 ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення не уклала, особовий рахунок не переоформила, витрат на утримання не несла, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Під час перевірки 25 грудня 2014 року було встановлено, що у вказаній вище квартирі більше шести місяців ніхто не проживає. Також, позивачу на підставі довідки Бокіймівської сільської ради Млинівського району Рівненської області від 08 грудня 2014 року № 381/02-17 стало відомо, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла у с. Бокійми Млинівського району Рівненської області, де вона мала будинок, розташований по АДРЕСА_3, в якому остання була прописана з 1979 року по 2007 рік. 16 січня 2015 року до виконавчого комітету Луцької міської ради надійшло звернення від ОСОБА_2, який самовільно зайняв комунальне жиле приміщення, про те, що він постійно проживає у спірній квартирі і має намір стати основним її квартиронаймачем. Посилаючись на викладене, Луцька міська рада просила усунути перешкоди у користуванні жилим приміщенням, яке знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Луцьку шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 січня 2016 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та справу направити на новий судовий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Так, відмовляючи у задоволенні позову, судина підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України та керуючись ст. 116 Житлового кодексу України, обґрунтовано виходили з того, що ОСОБА_2 самовільно без згоди власника вселився після смерті ОСОБА_4 у спірну квартиру та не має будь-яких законних прав на користування нею.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Луцької міської ради до ОСОБА_2 третя особа - житлово-комунальне підприємство № 3, про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням комунальної форми власності шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного Волинської області від 12 січня 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова