Справа № 686/8519/16-ц
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицькій А.Б..,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

за участю представника третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради Баланюка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради про встановлення порядку користування квартирою,

встановив:

ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради про встановлення порядку користування квартирою посилаючись на те, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.04.1998 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, відповідач є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на означену квартиру зареєстроване в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації.

З 20 липня 2000 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану від 20.07.2000 року.

У провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до позивача про розірвання шлюбу.

Сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції.

ОСОБА_4 посилається на те, що вона разом з донькою зареєстрована та постійно проживають у кв. АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою ЖЕК №3 від 01.04.2016 року. Іншого житла у неї немає.

З моменту погіршення сімейних відносин з відповідачем останній почав чинити перешкоди в користуванні квартирою, створює нестерпні умови для проживання, чим порушує її права та законні інтереси.

Відповідно до вимог ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

В силу ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

З метою з'ясування технічної можливості встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, позивач звернулась до судового експерта та отримала висновок експерта №11/16 від 12.04.2016 року у відповідності до якого, експертом запропонований наступний порядок користування квартирою:

Перший співвласник буде користуватися житловою кімнатою площею 12,6 кв. м.

Другий співвласник буде користуватися житловою кімнатою площею 17,9 кв. та балконом площею 0,8 кв. м.

У загальному користуванні сторін залишаються приміщення площею 19,7 кв. м., а саме: коридор площею 7,8 кв. м.; кухня площею 7,0 кв. м.; ванна площею 2,9 кв. м.; туалет площею 1,5 кв. м.; кладовка площею 0,5 кв. м.

В зв'язку з тим, що позивачу з донькою потрібно більше вільного простору (встановлення робочого столу для підготовки домашніх завдань донькою, встановлення двох спальних ліжок) вважає, що найбільш оптимальним способом вирішення даного питання було б виділити у користування відповідача житлову кімнату площею 12,6 кв. м, а їй з дочкою - житлову кімнату площею 17,9 кв. м.

Позивач просить встановити порядок користування кв. АДРЕСА_1: у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 12,6 кв. м.; у користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виділити житлову кімнату площею 19,7 кв. м.

У спільному користуванні сторін залишити: коридор площею 7,8 кв. м., кухню площею 7,0 кв. м., ванну площею 2,9 кв. м., туалет площею 1,5 кв. м., кладовку площею 0,5 кв. м.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення, вказавши, що він не чинить перешкоди позивачу та неповнолітній доньці у користуванні означеною квартирою. Він є власником квартири і його права, як власника, не можуть бути порушені.

Представник третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради при вирішенні справи покладається на рішення суду, вказавши, що рішення суду не повинно порушувати права дитини.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання, та проживання членів їх сімей та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.04.1998 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Право власності на означену квартиру зареєстроване в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації.

З 20 липня 2000 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Хмельницьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану від 20.07.2000 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано.

Сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 лютого 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції.

Право власності на житло регулюється главою 28 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 разом з донькою зареєстрована та постійно проживають у кв. АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою, виданою ЖЕК №3 від 01.04.2016 року. Іншого житла у неї немає. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є колишніми членами сім'ї позивача, як наймачі, а не власники, тому мають право на проживання в означеній квартирі.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, яка визначає плату за користування жилим приміщенням.

Отже, члени сім'ї власника квартири користуються жилим приміщення в обсязі визначеному самим власником, а оскільки власником не визначався порядок користування житлом після припинення шлюбних відносин з позивачкою, угоди про порядок користування житлом не укладались, то тільки власнику належить виключне право на визначення обсягу користування житлом з колишніми членами сім'ї.

Суд приходить до висновку, що право визначення порядку користування жилими приміщенням, яке належить відповідачу на праві власності, належить йому, а не членам його сім'ї, які не є учасниками права власності.

Згідно із ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Висновок експерта №11/16 від 12.04.2016 року, у відповідності до якого запропонований порядок користування квартирою між співвласниками, не є належним та допустимим доказом у відповідності до вимог ст.58 Цивільного процесуального кодексу України.

Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу користування означеним житловим приміщенням регулюються нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 317-319, 321, 383, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей виконкому Хмельницької міської ради про встановлення порядку користування квартирою відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особою, без участі якої проголошено рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.