Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

СитнікО.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача фінансових послуг, зобов'язання виконати умови договорів та повернення коштів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, який під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») виконати умови договору від 16 липня 2013 року № SAMDN3256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») та повернути йому грошові кошти у розмірі 100 тис. грн, які знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_1, а також 6 065 грн процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору, 18 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 25 545 грн, інфляційні втрати у розмірі 76 297 грн; зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору від 16 липня 2013 року № SAMDN3420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців») та повернути йому грошові кошти у розмірі 50 тис. грн, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_2, а також 3 033 грн процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та 18 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 12 772 грн та інфляційні втрати у розмірі 38 148 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 липня 2013 року між сторонами у Головному Керченському відділенні КРУ «ПриватБанк» було укладено два договори банківського вкладу. Із березня 2014 року позивач не отримує належні йому проценти на суму вкладів, у зв'язку з чим він 10 липня 2014 року звернувся до Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою виплатити йому грошові кошти із депозитних рахунків. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов договорів банківського вкладу позивач змушений звернутися до суду із позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2016 року, позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору від 16 липня 2013 року № SAMDN3256 (вклад «Стандарт на 12 місяців») та повернути ОСОБА_3 100 тис. грн, які знаходяться на депозитному рахунку НОМЕР_1, а також 6 065 грн процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та 18 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 25 545 грн та інфляційні втрати у сумі 76 297 грн.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» виконати умови договору від 16 липня 2013 року № SAMDN3420 (вклад «Стандарт на 12 місяців») та повернути ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 50 тис. грн, які знаходяться на депозитному рахунку № НОМЕР_2, а також 3 033 грн процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та 18 % річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору в розмірі 12 772 грн та інфляційні втрати у розмірі 38 148 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Проте ухвала апеляційного суду не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

На підставі наявних у справі доказів суд вважав установленими факти внесення позивачем грошових коштів на виконання умов зазначених договорів та порушення відповідачем взятих за вказаними договорами зобов'язань щодо вчасного повернення суми вкладів та процентів, а також ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту зняття позивачем сум вкладів.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд із посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договорами банківських вкладів за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних на суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Однак із вказаними висновками неможливо погодитися, виходячи з такого.

Судом установлено, що 16 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір № SAMDN3256 (Вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до умов якого останній передав банку грошові кошти у розмірі 100 тис. грн для розміщення на депозитному рахунку НОМЕР_1, під 18 % річних, строком до 16 липня 2014 року включно.

Крім того, 16 липня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір № SAMDN3420 (Вклад «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до умов якого останній передав банку грошові кошти у розмірі 50 тис. грн для розміщення на депозитному рахунку № НОМЕР_2, під 18 % річних, строком до 16 липня 2014 року включно.

Установлено, що позивач належним чином виконав умови договорів від 16 липня 2013 року, про що свідчать досліджені судом квитанції від 16 липня 2013 року № 1 та № 2 про внесення позивачем коштів на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 100 тис. грн та 50 тис. грн відповідно.

10 липня 2014 року позивач звернувся до Южного ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просив повідомити про час та місце, де після закінчення строку дії договорів - 16 липня 2014 року - йому буде повернуто його кошти із депозитних рахунків, відкритих 16 березня 2013 року.

У відповідь на своє звернення позивач 14 липня 2014 року отримав лист, яким повідомлено про здійснену телефонну розмову, якою призначено зустріч із співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладу.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповіднодо ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінченнястроку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Стягуючи з відповідача на користь позивача суму нарахованих процентів понад строк дії договорів у розмірі 25 545 грн та 12 772 грн на підставі ст. ст. 1058 та 1061 ЦК України, суд усупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, не дослідив умов укладених між сторонами договорів банківського вкладу та не з'ясував, чи передбачено договорами розмір процентної ставки закористування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним, у зв'язку із чим не роз'яснив позивачу його прав та обов'язків, а саме щодо уточнення предмета і підстав позову з урахуванням вимог ст. 1070 ЦК України

Такі висновки випливають із правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 11 травня 2016 року у справі № 6-338цс16 та від 29 червня 2016 року у справі № 6-956цс16, які підлягають врахуванню судами.

Суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, зокрема не зазначив обставин і фактів на спростування доводів щодо стягнення процентів після закінчення строку дії договору, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку щодо відповідності рішення місцевого суду нормам матеріального й процесуального права та наявності правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Таким чином, апеляційний суд порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції у частині залишення рішення суду першої інстанції без змін щодо вирішення позовних вимог про стягнення суми процентів понад строк дії договорів у розмірі 25 545 грн та 12 772 грн - скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

В іншій частині позовних вимог ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, відсутні підстави для її скасування, тому відповідно до вимог ст. 337 ЦПК України вона в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2016 року у частині залишення рішення суду першої інстанції без змін щодо вирішення позовних вимог про стягнення суми процентів понад строк дії договорів у розмірі 25 545 грн та 12 772 грн скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак