Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/1685/15-ц головуючий у 1 інстанції Носик М.А.
провадження № 22-ц /778/826/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

В обґрунтування позову зазначивши, що ОСОБА_3 є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У даному будинку зареєстровані 4 особи, а саме, позивач ОСОБА_3, мати позивача -ОСОБА_6, діти позивача - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також колишній співмешканець позивача, відповідач у справі ОСОБА_2

Хоча відповідач зареєстрований у будинку позивача, але фактично не проживає на протязі року, не з'являється, його особистих речей в будинку не має, допомоги на утримання будинку не надає, комунальних послуг не сплачує, спільне господарство сторони не ведуть. ОСОБА_2 змінив місце свого фактичного проживання та на протязі року мешкає однією сім'єю зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_2, але самостійно знятися з місця реєстрації не бажає.

Позивач має намір створити нову сім'ю і її чоловік отримає статус члена сім'ї. Відповідач не є членом сім'ї позивача, не має наміру знятися з реєстрації в добровільному порядку, участі у витратах на утримання будинку не бере, його реєстрація за вищевказаною адресою створює перешкоди власнику у користуванні своїм майном.

У зв'язку з зазначеним, ОСОБА_3 просила суд визнати ОСОБА_2 таким, який втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстрації місця проживання у Василівському РВ УДМС в Запорізькій області, а також стягнути з понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 із зустрічним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що влітку 2002 року ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_3. Через деякий час сторони почали проживати спільно у матері відповідача у Російській Федерації, як подружжя. За час спільного з ОСОБА_10 життя сторони займалися облаштуванням свого побуту, жили як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вирішували усі сімейні питання. Так, з червня 2002 року по червень 2005 року вони спільно мешкали на території Російської Федерації. Повернувшись з РФ вони деякий час спільно мешкали у батьків ОСОБА_2 у АДРЕСА_2. У 2005 році сторони придбали будинок за адресою: АДРЕСА_3, який згодом продали. Також 22 грудня 2006 року сторони за спільні кошти придбали земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 року від цивільного шлюбу сторін народився син - ОСОБА_8. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом виховували свого сина, дбали про його нормальний розвиток, планували витрати по господарству, витрачали зароблені кошти на потреби сім'ї, планували і проводили свята та відпочинок. Весь час спільного життя ОСОБА_2 працював та заробляв кошти на потреби як ОСОБА_3 так і сина.

Однак, з початку вересня 2014 року відносини сторін погіршилися і ОСОБА_2 був змушений переїхати проживати до своїх батьків у АДРЕСА_2. Крім того, ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_3 без його дозволу оформила на своє ім'я правовстановлюючі документи на їх спільне майно, земельну ділянку та житловий будинок у АДРЕСА_1.

Станом на час придбання, на земельній ділянці знаходився житловий будинок який не був належним чином зареєстрований, не мав технічної документації та будь-яких правовстановлюючих документів, і сторони не мали можливості на час оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки оформити з продавцем ОСОБА_11 договір купівлі-продажу будинку, який розташований на купленій земельній ділянці. Однак сторонами було сплачено продавцю також й за фактично куплений нами будинок.

Після придбання даного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно розпочати проводити будівельні та ремонтні роботи щодо будинку та прибудинкової території. Кошти для придбання будівельних матеріалів були спільними, хоча ОСОБА_3 не працювала та не мала належного заробітку.

ОСОБА_3 у 2013 році оформила державну реєстрацію спільного житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами у АДРЕСА_1 на своє ім'я. Крім того ОСОБА_3 також здійснила оформлення одноособових прав власності на спільну земельну ділянку сторін, на якій розташований даний будинок.

У зв'язку з зазначеним, ОСОБА_2 просив суд встановити факт проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з липня 2002 року по 30 травня 2014 року. Визнати житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1. який складається з: житловий будинок, А-1. загальною площею 46.2 кв.м., Літня кухня В загальною площею 14.2 кв.м., Сарай В загальною площею 6,0 кв.м., Убиральня Г загальною площею 1.4 кв.м., Огорожа. №1, Водогін. №2, Басейн №3 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Визнати земельну ділянку площею 0.0800 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Крім того, стягнути з ОСОБА_3 понесені ОСОБА_2 судові витрати.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 листопада 2015 року уточнено прізвище позивача ОСОБА_3, у зв'язку із реєстрацією шлюбу прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, який втратив право користуватися житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 243 гри. 60 коп.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про встановлення факту перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду.

Як вбачається із матерів справи, щоОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23 грудня 2006 року, посвідченого нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №2008 (ВЕМ №283086), та Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, зареєстрованого за №19 23 серпня 2007 року, купила у ОСОБА_12 , від імені якого діяв ОСОБА_13 земельну ділянку, площею 0.0800 га., по АДРЕСА_1 призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (надалі - Земельна ділянка) (а.с.40-41).

31.01.2013 року Відповідно ОСОБА_3 зареєструвала право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 32.7 кв.м., житловою площею 25.4 кв.м. (надалі - Житловий будинок). (а.с.10)

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку, осіб, виданої Виконкомом Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області від 07 травня 2015 року №347, видана ОСОБА_3, у Житловому будинку зареєстровані ОСОБА_3 - власник, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 - син, ОСОБА_6 (фактично не проживає) - мати, ОСОБА_2 (фактично не проживає) - не родич.

Відповідач ОСОБА_2 з 25 жовтня 2007 року був зареєстрований у АДРЕСА_3, на підставі заяви від 22 січня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_1

За Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного комісією Верхньокриничанської сільської ради Василівського району Запорізької області 07 травня 2015 року, ОСОБА_2 у Житловому будинку зареєстрований з 22 січня 2014 року, однак з травня 2014 року не проживає, речі ОСОБА_2 у Житловому будинку відсутні.

Також відповідач ОСОБА_2 не заперечує, що проживає у будинку своїх батьків по АДРЕСА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації більше року, отже позивач має право усунути перешкоди шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі №6-57 цс11 від 16.01.2012 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

В частині відмови у задоволенні позову щодо зняття з реєстрації рішенні суду не оскаржується, а отже за положеннями п.15 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року № 12, яка визначає, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не перевіряється.

Щодо доводів апеляційної скарги про проживання однією сім'єю та визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна, то колегія судів не погоджується із доводами апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно до п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За положеннями ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1026цс15 від 23.09. 2015 року, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою у застосування відповідної правової норми, Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці внаслідок проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу .

Доводи апеляційної скарги проте, що підписи на розписці від 05.05.2006 року та нотаріально посвідченому договорі не збігаються не приймаються колегією судів, оскільки за положеннями ст. 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, тобто, правочин вважається дійсним, якщо він не визнаний судом недійсним.

Щодо народження у сторін дитини ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_2 року , то по перше народження дитини виходить за спірний період реєстрації майна, а по друге не підтверджує придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із апеляційної скарги вбачається, що її доводи не мають належного обґрунтування у чому полягає порушення вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: