У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування; за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Головне територіальне управління юстиції в м. Києві, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на Ѕ частини нерухомого майна в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла позивачу все майно. Після її смерті, у визначений законом строк він звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Також до цієї контори для вступу у спадщину звернувся онук померлої - ОСОБА_4

10 лютого 2015 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме: на Ѕ частини згаданої квартири. Зазначав, що відповідач не є особою, яка має право на обов'язкову частку у спадщині та не включений до заповіту, а отже йому не може бути видано відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Проте ОСОБА_4 відмовився надати правовстановлюючі документи на квартиру, посилаючись на їх відсутність. Вказував, що в нього відсутні оригінали зазначених документів, а тому нотаріус не може здійснити процедуру оформлення спадкових прав.

З огляду на викладені обставини, просив позов задовольнити та визнати за ним право власності за заповітом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є рідним онуком ОСОБА_5 Спадщина складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Наявність спадкового майна підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 6 березня 2001 року, та свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 18 жовтня 2012 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.

Зазначав, що в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті бабусі, ОСОБА_5 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Однак державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. 6 лютого 2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_4 у зв'язку із відсутністю у позивача права на спадкування, мотивуючи це тим, що 14 січня 2014 року ОСОБА_5 склала заповіт на випадок її смерті на все майно на користь ОСОБА_3, що підписаний іншою фізичною особою, який посвідчено Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-20.

ОСОБА_4 зазначає, що на момент складання заповіту ОСОБА_5 було майже 98 років. У квартирі вона проживала лише з онуком. Сторонні доступу до квартири без згоди ОСОБА_4 не мали. Бабуся перебувала у похилому віці та потребувала сторонньої допомоги, яку і надавав їй позивач. Неодноразово викликав швидку допомогу та дільничного лікаря. На час складання оспорюваного заповіту 14 січня 2014 року, зазначає, що знаходився у квартирі разом з бабусею та ніякого нотаріуса не бачив і ніколи його не запрошував.

З огляду на викладені обставини просив позов задовольнити та визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, посвідчений Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 14 січня 2014 року за реєстровим № 3-20 та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частини спірної квартири.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. 14 січня 2014 року за реєстровим № 3-20. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 та задовольняючи позов ОСОБА_4, виходив із того, що волевиявлення ОСОБА_5 на написання заповіту 14 січня 2014 року у квартирі АДРЕСА_1 не було вільним і не відповідало її волі, враховуючи, що жодних доручень на підписання заповіту від її імені вона нікому не давала, хоча і була присутня у кімнаті, де перебував нотаріус, яка формально посвідчила заповіт, підписаний сторонньою особою без прохання заповідача. Враховуючи звернення ОСОБА_4 до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 28 листопада 2014 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, його бабусі, та відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з підстав наявності заповіту, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4

Колегія суддів вважає, що такі висновки є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 у віці 98 років. Смерть зареєстрована у відділі реєстрації смерті у м. Києві 28 липня 2014 року актовий запис № 12745. Причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність.

14 січня 2014 року, за життя, ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла все майно ОСОБА_3 Заповіт посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. о 17.45 год., у реєстрі № 3-20.

На день смерті ОСОБА_5 була власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі: 1/3 частина - свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 6 березня 2001 року, згідно з розпорядженням від 6 березня 2001 року № 2059, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 20 березня 2001 року в реєстровій книзі за № 769; 1/6 частина - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2012 року і зареєстрованого в реєстрі за № 8-2300, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 06 листопада 2012 року в книзі д. 1200-213, номер запису 769.

Вартість спадкового майна складає 334 263 гривень.

З тексту заповіту вбачається, що «у зв'язку з похилим віком ОСОБА_5, на її особисте прохання, в її присутності текст заповіту, після прочитання нею вголос підписаний в присутності заповідача та нотаріуса ОСОБА_8 Там же викладено ОСОБА_8 рукописний текст наступного змісту «на прохання заповідача ОСОБА_5, заповіт, після прочитання ним вголос підписаний мною, ОСОБА_8, власноручно». Міститься підпис ОСОБА_8

Спадковим майном є 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Інша частина належала на праві власності ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності від 6 березня 2001 року та свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, ОСОБА_4, та була подарована ним сестрі ОСОБА_10 у січні 2015 року після призову до зони проведення АТО.

За змістом ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (недійсним в силу закону).

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, змістом ч. 2 якої визначається, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України щодо посвідчення заповіту нотаріусом, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (ст. 1253 цього Кодексу).

За змістом п. п. 1.8. Глави 3 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою.

Суди дійшли правильного висновку про те, що текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати та підписати заповіт, обставин вад зору заповідача, тремтіння рук, повної немічності або іншої хвороби, крім похилого віку, які унеможливили особистий підпис у заповіті, не встановлено, для підпису заповіту ОСОБА_5 не потребувала допомоги інших осіб.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні й обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик