У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар Соломон О.М.

з участю представника РВ ДВС ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду зі скаргою, в якій просить визнати незаконними дії державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 липня 2016 року по виконавчому провадженні № 46082413, скасувати постанову державного виконавця Зеленюк О.В. про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 липня 2016 року по виконавчому провадженні № 46082413, зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження № 46082413.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 25 лютого 2015 року державним виконавцем Рівненського РВ ДВС ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором. 15 серпня 2016 року банк отримав постанову про повернення виконавчого документа з підстав відсутності майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. Вважає, що державний виконавець порушила вимоги ч.1 ст.6, ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», чим суттєво перешкодила процесу виконання судового рішення, оскільки не здійснила всі дії, які передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

В судове засідання представник заявника не зявився. У поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутності.

Державний виконавець Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні скарги, мотивуючи тим, що виконавчий лист № 1715/19598/12 надійшов до відділу 25 лютого 2015 року разом із заявою стягувача про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, який переданий в іпотеку АТ «Родовід Банк». В результаті проведеної перевірки було встановлено, що вказане нерухоме майно підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Враховуючи наявність встановленої законом заборони щодо звернення стягнення на майно боржника, нею було правомірно повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, звертатися до суду із поданням про розшук майна боржника чи примусове проникнення до житла нею було визнано недоцільним і таке звернення є правом, а не обовязком державного виконавця.

Суд, заслухавши пояснення державного виконавця та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 лютого 2013 року задоволено позов АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 25668,70 доларів США, 7014,09 грн. та судових витрат в сумі 2121,80 грн.

25 лютого 2015 року державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Стягувачем при зверненні виконавчого листа до виконання було повідомлено про наявність у боржника ОСОБА_2 житлового будинку з надвірними будівлями в с.Котів Рівненського району Рівненської області, який переданий боржником в іпотеку АТ «Родовід Банк». Вказана інформація була перевірена державним виконавцем шляхом направлення запитів у відповідні органи та підтверджена даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, державним виконавцем встановлено факт реєстрації у вказаному будинку малолітніх дітей.

Згідно із отриманими державним виконавцем відповідями Територіального сервісного центру та Відділу технічного нагляду Держсільгоспінспекції транспортних засобів та сільськогосподарської техніки за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано.

8 червня 2016 року державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проживання боржника, який на момент перевірки був відсутній.

20 липня 2016 року державний виконавець Зеленюк О.В. винесла постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст.47 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом щодо звернення стягнення на майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Суд вважає, що рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу є передчасним і підлягає скасуванню.

Главою 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Згідно із ч.2, 5 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

З пояснень державного виконавця вбачається, що, встановивши наявність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ОСОБА_1 вважала за недоцільне вчиняти інші дії щодо відшукування іншого майна чи коштів боржника.

Суд вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду, оскільки не було зясовано : чи переданий в іпотеку будинок є постійним місцем проживання боржника, враховуючи, що адресою його проживання у виконавчому листі та повідомленнях державного виконавця є житло в м.Рівне і під час виїзду державного виконавця в с.Котів боржника за цією адресою виявлено не було; наявність чи відсутність рахунків та вкладів боржника у банках чи інших фінансових установах ( копія виконавчого провадження, надана суду, такої інформації не містить ); наявність іншого, крім нерухомого майна та транспортних засобів, майна, на яке можливо звернути стягнення. Крім того, з пояснень державного виконавця встановлено, що боржник мав намір здійснити часткову оплату боргу, працює та має постійний дохід.

Суд також звертає увагу на відсутність виконавчих дій з 25 лютого 2015 року по березень 2016 року.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав. Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду. Отже, завданням державного виконавця є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно із ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, при розгляді скарги суд встановив, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваного рішення про повернення виконавчого документа не виконала приписів положень ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» щодо вжиття усіх передбачених законом заходів.

Не підлягає до задоволення вимога про зобовязання відновити виконавче провадження № 46082413, оскільки зазначені дії є компетенцією державного виконавця відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Як розяснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року № 14, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

З огляду на викладене скарга підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.383-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 щодо винесення у виконавчому провадженні № 46082413 постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 20 липня 2016 року.

Скасувати постанову державного виконавця Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_1 від 20 липня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену в межах виконавчого провадження № 46082413.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення та протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує.

Суддя :