У Х В А Л А

26 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року в справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБ України).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 1 вересня 2015 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги МТСБ України задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь МТСБ України майнову шкоду в розмірі 7 тис. 926 грн 92 коп. та витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 760 грн, вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

У січні 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Після уточнення вимог своєї заяви ОСОБА_4 просить Верховний Суд України переглянути ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме статті 335 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2013 року та 17 вересня 2014 року, та постанови Верховного Суду України від 29 травня, 12 червня та 3 липня 2013 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції зазначив, що оскаржуване ОСОБА_4 судове рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. При цьому суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги МТСБ України, виходив з того, що до страховика (МТСБ України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, згідно зі статтею 993 ЦК України.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 серпня 2013 року і 17 вересня 2014 року, надані заявником для порівняння, постановлені в справах про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригодою.

Зазначені ухвали постановлені в справах з іншим предметом і підставами позовів, ніж у справі, судове рішення в якій просить переглянути заявник.

Порівняння зазначеного судового рішення, наданого заявником на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Постанови Верховного Суду України від 29 травня, 12 червня та 3 липня 2013 року не є рішеннями суду касаційної інстанції, ухваленими у порядку касаційного провадження, а прийняті у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, тому не можуть бути прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в порядку регресу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук