Провадження № 2/760/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

позивача- ОСОБА_3

представників відповідача- ОСОБА_5., ОСОБА_1, ОСОБА_2

прокурора- Стрєтович М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної установи « Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України», 3-я особа: ОСОБА_4 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, среднього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, річних, індексації, зобов»язання видати довідку про заробітну плату, зобов»язання внести записи в трудову книжку та відшкодування моральної шкоди,суд

В С Т А Н О В И В :

В червні 2011 року позивачка звернулася до суду з позовом, який у процесі розгляду справи неодноразово уточнювала та збільшувала його розмір.

Станом на січень 2014 року просила стягнути з відповідача: 163 010, 88гр. середнього заробітку за час невиконання рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 08.02.2010 року про її поновлення на роботі з 09.02.2010 року до 26.05.2011 року, 12600,00гр. в відшкодування моральної шкоди, 10129, 46 гр. річних за затримку стягнутої рішенням суду суми заробітної плати та кошти по листках непрацездатності, 20 264, 22гр. гршової компенсації за час затримки розрахунку, 581, 51гр. заборгованості по заробітній платі, 3781, 35 гр. за листком непрацездатності з 06.06. по 17.06.2011 року, 290, 76гр. - 50% надбавки за високі досягнення в праці, 19974, 19гр. компенсації за невикористану відпустку, матеріальну допомогу в розмірі посадового окладу в розмірі 1613, 00 гр., заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2011 року, надбавку за високі досягнення в праці, компенсацію за невикористані відпустки та кошти по листках непрацездатності в сумі 7000,00 гр.

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 29.01.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.07.2014 року, позов був задоволений частково.

Ухвалою суду від 29.01.2014 року провадження в справі в частині вимог про стягнення 3781, 35гр. коштів по листках непрацездатності, 581, 51гр. заборгованості по заробітній платі, 290, 76гр. надбавки за високі досягнення в праці, компенсації за невикористані відпустки та коштів по листках непрацездатності в сумі 7000,00гр. було закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 року ухвалені в справі рішення були скасовані, а справа передана до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В процесі розгляду справи позивачка також неодноразово збільшувала розмір позовних вимог та уточнювала їх у частині сум, які просила стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 01.07.2015 року вимоги позивачки були роз»єднані, спір був вирішений у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду, грошової компенсації за час затримки розрахунку із заробітної плати за рішенням суду від 08.02.2010року, річних та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги в частині стягнення коштів за листками непрацездатності, заборгованої заробітної плати за травень та червень 2011 року, 50% надбавки за високі досягнення в праці, компенсації за невикористані відпустки з листопада 2008 року до червня 2011 року, матеріальної допомоги, компенсації за затримку виплати заробітної плати за травень та червень 2011 року, надбавки та компенсації за невикористані відпустки, а також заробітної плати, за отримання якої вона розписалася в відомостях, однак яка їй не була видана відповідачем, зобов»язання відповідача внести до її трудової книжки запис про поновлення на роботі, який відповідав би вимогам чинного законодавства, видачу довідок про доходи, ордер про отримання нею заробітної плати в розмірі 2270,00 гр., довідку про посадовий оклад на момент фактичного виконання рішення суду 26.05.2011 року виділено в окреме провадження.

Ухвалою суду від 20.01.2016 року провадження в справі в частині вимог позивачки про стягнення 3781, 35гр. коштів по листках непрацездатності, 581, 51гр. заборгованості по заробітній платі, 290, 76гр. надбавки за високі досягнення в праці, компенсації за невикористані відпустки та коштів по листках непрацездатності в сумі 7000,00гр. було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України в зв»язку з наявністю ухвали суду від 29.01.2014 року.

В подальшому, в процесі розгляду справи позивачка також неодноразово збільшувала та уточнювала свої вимоги в частині належних до стягнення сум, в тому числі і в частині, в якій провадження в справі було закрито, і остаточно просить:

- стягнути з відповідача заробітну плату за травень 2011 року в розмірі 339,56 гр.;

- стягннути з відповідача заробітну плату в розмірі 71,75 гр., недоплачену їй при звільненні;

- 3% річних за невиплачену в травні 2011 року заробітну плату в розмірі 339, 56 гр. та недоплачені при звільненні 71, 75 гр. заробітної плати;

- стягнути з відповідача індексацію невиплаченої їй заробітної плати 339,56 грн. + 71,75 грн. = 411,11 гр. за 4 роки 8 місяців у сумі 285,01 гр.;

- стягнути борг по заробітній платі у розмірі 2782, 48 гр.;

- індексацію за несвоєчасну виплату 2782, 48 гр. з 20 червня 2011 за 4 роки і 8 місяців;

- 99000, 23 гр. індексації в зв»язку з невиплатою їй 3218, 64 гр. - 3% річних за затримку коштів по листках непарцездатності;

- 6350, 16 гр. компенсації за невикористану відпустку при звільненні;

- 1613,00гр. одноразової матеріальної допомоги в розмірі посадового окладу;

- 13988, 79гр. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 20 червня 2011 року по 19 липня 2011 року;

- 12074, 88 гр. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки;

- внести запис до трудової книжки згідно з нормами чинного законодавства;

- 7000,00гр. в відшкодування моральної шкоди за порушення її трудових прав;

- 2000,00гр. в відшкодування моральної шкоди за зіпсовану трудову книжку;

- зобов»язати відповідача видати довідку про їїї заробітну плати період часу з 11.10.2007 року до 30.11.2008 року;

Посилається в позові на те, що перебувала з відповідачем у трудовх відносинах, була незаконно звільнена з роботи.

Рішенням суду була поновалена на роботі, однак відповідач тривалий час ухилявся від його виконання, що змусило її звернутися до суду.

Рішенням суду від 08.02.2010 року вона була поновлена на роботі, однак рішення було виконано відповідачем лише 26.05.2011 року.

Наказом від 21.06.2011 року вона була звільнена з робти за власним бажанням.

Після поновлення на роботі відповідач не виплатив їй заробітну плату за травень 2011 року в розмірі 339, 58 гр.

Крім того, при звільненні їй мала бути виплачена заробітна плата в розмірі 2227, 75 гр., вона розписалася про отринаання даної суми в відомості на виплату заробітної плати, однак їй було недоплачено 71, 75гр.

Виходячи з цього, просить стягнути заборговану відповідачем суму заробітної плати за травень-червень 2011 року.

Крім того, в зв»язку з невиплатою даних сум заробітної плати просить стягнути з відповідача 3% річних - 48, 23гр. річних в зв»язку з невиплатою заробітної плати за травень 2011 року в розмірі 339, 56гр., та 10, 10 гр. за недоплачену суму заробітної плати за червень 2011 року в розмірі 71, 75гр.

Крім того, просить стягнути з відповідача індексацію в розмірі 285, 01 гр. в зв»язку з затримкою на 4 роки 8 місяців виплати їй заробітної плати за травень 2011 року в розмірі 339, 56гр. та недоплаченої суми за червень 2011 року в розмірі 71, 75 гр.

Зазначила також, що з 06.06.2011 року до 17.06.2011 року вона хворіла, їй був виданий листок непрацездатності серії АБС № 670619.

Оскільки після поновлення на роботі 26.05.2011 року вона перед лікарняним не відпрацювала повний місяць, для розрахунку нею була врахована заробітна плата за травень - жовтень 2008 року.

За цей період їй було нараховано 53359 грн. 48 коп. за 127 робочих днів.

Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 420, 15 гр., а тому відповідач мав сплатити їй 3781, 35 гр. за листком непрацездатності.

Виходячи з того, що оплату за листком непрацездатності відповідач не здійснив, просить стягнути з відповідача дану суму та індексацію за 4 роки 8 місяців затримки його оплати в сумі 2 782, 48 гр.

Просить також стягнути з відповідача 6350, 16 гр. компенсації за 32 дні невикористаної відупстки при звільненні, посилаючись на те, що дана сума при звільненні відповідачем їй також виплачена не була.

Крім того, посилається на те, з в порушення вимог закону відповідач не провів з нею розрахунок у день звільнення та не видав трудову книжку.

Розрахунок був проведений з нею лише 19.07.2011 року, коли вона з»явилася до Інституту, а тому просить стягнути з відповідача 13 988, 79 гр. середнього заробітку за час затримку виплати розрахунку при звільненні виходячи з одноденнного заробітку 503, 12 гр. за 29 днів затримки.

З цих же підстав просить стягнути з відповідача 12074, 88 гр. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В жовтні 2015 року, доповнюючи свої вимоги, позивачка просить стягнути з відповідача 99000, 23 гр. індексації заробітної плати, а саме: затримку виплати їй 3218, 64 гр.- 3% річних за затримку коштів по листку непрацездатності.

Крім того, Колективним договором, що діє в Інституті, передбачено виплату працівникам матеріальної допомоги один раз на рік у розмірі посадового окладу.

Після поновлення на роботі вона написала заяву про виплату їй матеріальної допомоги, однак їй було відмовлено в цьому на засіданні профспілки, оскільки на її користь рішенням суду було стягнуто велику суму коштів.

Виходячи з цього, вважає таку відмову незаконною і просить стягнути з відповідача 1613, 00 гр. матеріальної допомоги.

Зазначила також, що з вини відповідача вона зазнала і продовжує зазнавати моральних страждань.

Обгрунтовує свої моральні страждання незаконним звільненням з роботи, що негативно вплинуло на її репутацію серед колег по роботі, що призвело до емоційної та психологічної травми, до порушення нормальних життєвих, професійних та ділових зв»язків.

Тривале невиконаня рішення суду про поновлення на роботі робить неможливим продовження її активного суспільного життя через обмеження її трудових прав відповідачем.

Моральні переживання та душевна гризота негативно позначилися на її стані здоров»я, що проявилося в депресії, головних болях, безсонні, стресі, серцевих нападах, поганому апетиті.

Незаконне звільнення з роботи та знущання відповідача викликало в неї сильне нервове потрясіння.Цей душевний стан не дозволяє їй спілкуватися з родиною, колегами по роботі. Крім того, відразу після звільнення з роботи їй була встановлена 2 група інвалідності.

В зв»язку з порушенням її трудових прав просить стягнути з відповідача 7000,00гр. в відшкодуванняч моральної шкоди.

Крім того, просить стягнути 2000,00гр. в відшкодування моральної шкоди за зіпсовану трудову книжку, посилаючись на те, що вона здала свою трудову книжку новою, вона пролежала в сейфі Інституту 32 роки, а при звільненні з роботи їй видали пошматовану трудову книжку.

Просить також зобов»язати відповідача привести її трудову книжку у відповідність з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок.

Посилається на те, що після поновалення її на роботі відповідач лише вніс про це запис у її трудову книжку та послався на номер та дану наказу.

В той же час, відповідно до Інструкції відповідач зобов»язаний був зробити запис про визнання недійсним запису про її звільнення з роботи та поновлення її на роботі з посиланням на дату та номер наказу про поновлення на роботі.

Посить також зобов»язати відповідача видати їй довідку про заробітну плату за період часу з 11.10.2007 року до 03.11.2008 року, необхідну їй для подачі до Пенсійного фонду.

Враховуючи викладене вище, просить задовольнити позов.

Представникик відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували.

Посилалися на те, що позивачка звільнена з роботи наказом від 21.06.2011 року і будь-яких фінансвоих зобов»язань перед позивачкою Інститут не має.

Заробітна плата за відпрацьовані дні в травні 2011 року була виплачена їй у червні 2011 року, а розрахунок у зв»язку із звільненням був проведений 19.07.2011 року.

Зазначили, що 20.06.2011 року позивачка подала заяву про звільнення і залишила своє робоче місце. В день звільнення позивачка була відсутні на роботі, про що був складений відповідний акт.

Позивачці неодноразово направлялися телеграми з вимогами отримати розрахунок при звільненні та трудову книжку, однак остання з»явилася до Інституту лише 19.07.2011 року і з нею був проведений повний розрахунок та видана трудова книжка.

Вважають, що вини адмінінстрації в несвоєчасно отриманому позивачкою розрахунку та трудової книжки немає, сама позивачка є винною в цьому і саме з її вини розрахунок не був проведений у день звільнення, як і не видана трудова книжка, оскільки вона за нею не з»являлася.

Що стосується стягнення 3% річних, зазначили, що норми ст.625 ЦК України на правовідносини по трудовому договору не розповсюджуються, а тому зазначені позивачкою суми не можуть бути стягнути на підставі даної норми закону.

Звернули увагу суду на те, що в частині вимог позивачки про стягнення заробітної плати за травень 2011 року, стягнення 3781, 35гр. коштів по листках непрацездатності, компенсації за невикористані відпустки, за невиплату яких позивачка просить стягнути індексацію та 3% річних, закрито провадження в справі, а тому позивачка не має права в даному провадженні вимагати стягнення фінансових санкцій у вигляді річних та індексації, як і ставити питанняпро стягнення даних сум з Інституту.

Що стосується компенсації за невикористану відпустку, провадження в справі в цій частині також закрито, а тому позивачка не має права повторно вимагати таку компенсацію, хоч і заявлену в іншому розмірі.

Не дивлячись на це, позивачці була нарахована компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований час після поновлення на роботі і до моменту звільнення в розмірі 1739, 84 гр. і виплачена їй при розрахунку при звільненні.

Зазначили, що позивачка мала право на компенсацію в розмірі 505, 66 гр., тобто компенсація за невикористану відпустку їй переплачена.

Звернули увагу суду на те, що довідки про заробівтну плату за 2007 та 2008 роки позивачці була видані і більше до адміністрації Інституту вона з цього приводу не зверталася.

Оригінали цих довідок нею додані до матеріалів справи.

Що стосується заповнення трудової книжки позивачки, визнали, що її оформлення після поновлення останньої на роботі в травні 2011 року, було здійсненно з порушенням вимог Інструкції про ведення трудових книжок працівників, а тому не заперечують проти позову в цій частині.

Виходячи з цього, просять у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що наказом № 310/28 від від 11.10.2007 року позивачка була прийнята на роботу на посаду головного економіста планово-економічної служби Інституту європейських досліджень НАН України.

15.02.2012 року Інститут європейських досліджень НАН України змінив назву на Державну установу» Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України».

Наказом № 310/10 від 12.02.2009 року позивачка була звільнена з займаної посади за прогули без поважних причин з 03 листопада 2008 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08.02.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 року, позивачка була поновлена на роботі.

Судом встановлено і не спростовується сторонами, рішення суду було виконане 26.05.2011 року.

Наказом № 310/35 від 21.106.2011 року позивачка була звільнена з роботи на підстаі поданої нею 20.06.2011 року заяви за ст.38 КЗпП України.

З відомості на виплату заробітної плати №2 від 15.06.2011 року вбачається, що заробітна плата позивачці за травень 2011 року була виплачена,що засвідчується її особистим підписом у відомості.

З видаткового касового ордера від 19.07.2011 року вбачається, що заробітна плата за червень 2011 року в розмірі 2227, 75 гр. позивачкою була отримана, що засвідчено її підписом.

/ т.1, а.с. 22 - 45; 133; 159 - 161; 189 /

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що за травень 2011 року позивачці було нараховано 339, 58 гр., а виплачено було 327, 36 гр. за вирахуванням утриманого податку.

Крім того, при видачі позивачці коштів у сумі 2272, 26 гр. з вини останньої виник конфлікт з касиром, розписавшись в отриманні коштів, частину коштів вона кинула їй на стіл, в зв»язку з чим був складений відповідний акт та вживалися заходи для їх направлення їй поштовим переказом.

Дані осбтавини підтверджуються Актом від 19.07.2011 року, а також телеграмами на її адресу з вимогою отримати розрахунок та трудову книжку.

/ т.1, а.с. 190 - 191/

Згідно зі статтею 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Тобто, з даної норми закону випливає, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, наступає лише за наявності договірних правовідносин.

Та обставина, що вимоги позивачки ґрунтуються на укладеному з відповідачем трудовому договору, не дає підстав висновку про виникнення у позивачки права на отримання відшкодування, зазначеного в ч.2 ст.625 ЦК України.

Така позиція щодо застосування ст. 625 ЦК України у трудових правовідносинах, викладена і в постановах Верховного Суду України № 6-144цс13, 6 -43 цс14 та інших, які, згідно із ст. 360-7 ЦПК України, є обов»язковими для всіх судів України.

Виходячи з цього, а також викладеного вище, підстави для задоволення вимог позивачки в частині стягнення як заробітної плати, так і річних відсутні.

Відповідно до ст.34 Закону України « Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи з викладеного вище, своєчасно виплаченої позивачці заробітної плати за травень 2011 року, а саме 15.06.2011 року, вини самої позивачки в неотриманні коштів, належних їй при звільненні, підстави для задоволення вимог позивачки і в частині стягнення відповідача індексації в зв»язку з несвоєчасною, з її точки зору, виплатою належних їй сум, відсутні.

В жовтні 2015 року, доповнюючи позовні вимоги, позивачка просить стягнути з відповідача 99000, 23 гр.індексації заробітної плати, а саме суми 3218, 64 гр. - 3% річних за затримку виплати коштів по листках непрацездатності за 4 роки 8 місяців.

/ т.1, а.с. 115 - 124 /

Як зазначено вище, двічі ухвалами суду від 29.01.2014 року та 20.01.2016 року провадження в справі в частині вимог позивачки про стягнення компенсації за листками непрацездатності було закрито.

Виходячи з цього та викладеного вище,суд приходить до висновку і про безпідставність вимог позивачки в цій частині.

Відповідно до ст.98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці»визначена структура заробітної плати - основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Представник відповідача суду пояснив і не спростовується позивачкою, порядок надання матеріальної допомоги в ДП»Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України»регулювався Колективним договором Інституту європейських досліджень НАН України на 2007-2009 роки, ухваленим загальними зборами трудового колективу Інституту , дію якого продовжено на 2010-2011 роки.

Відповідно до п.2.3.4. Колективного договору матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу працівникам Інституту може бути надана при наявності коштів і відповідно до рішення профкому.

Тобто, це є правом, а не обов»язком адміністрації.

Рішенням Профспілкового комітету Інституту від 30.05.2011 року у наданні матеріальної допомоги позивачці було відмовлено.

/ т.1, а.с. 238 /

Таким чином, і в цій частині підстави для задоволення вимог позивачки відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що наказом від 21.06.2011 року позивачка звільнена з роботи за власним бажанням.

В день подачі заяви про звільнення позивчка перебувала на робочому місці з 9.00 до 11.00 год, а 21.06.2011 року на роботі була відсутня.

Про це були складені відповідні акти та службоці записки працівників інституту, а також не заперечується самою позивачкою.

/ т.1, а.с. 168 - 178 /

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 Інструкції про ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену

адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

З копій телеграм на адресу позивачки вбачається, що вимоги Інструкції відповідачем були виконані, їй неодноразово направлялися телеграми про необхідність отримання розрахунку та трудової книжки.

/ т.1, а.с. 180 - 188 /

Судом встановлено, не спростовується сторонами та підтвекрджується Актом від 19.07.2011 року, розрахунок та трудову книжку позивачка отримала 19.07.2011 року, з»явившись до Інституту.

Будь-яких доказів у порядку ст.10 ЦПК України, які б відповідали вимогам ст.57 ЦПК України, вини відповідача в затримці видачі трудової книжки, позивачка суду не надала.

Крім того, як зазнаечно вище, з точки зору ч.1 ст.116 КЗпП України якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, з також вимогою позивачка до відповідача не зверталася.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку і про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та затримку видачу трудової книжки.

Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача 2 781, 48 гр. за листками непрацездатності та 6350, 16 гр. компенсації за невикористану відпустку.

При вирішенні спору в цій частині суд виходить з наступного.

Ухвалою суду від 29.01.2014 року та повторно ухвалою суду від 20.01.2016 року провадження в справі в частині вимог про стягнення 3781, 35гр. коштів по листках непрацездатності, 581, 51гр. заборгованості по заробітній платі, 290, 76гр. надбавки за високі досягнення в праці, компенсації за невикористані відпустки та коштів по листках непрацездатності в сумі 7000,00гр. було закрито.

В порядку п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження в справі було закрито в частині цих вимог в зв»язку з набранням законної сили ухвалою суду від 29.01.2014 року про закриття провадження в справі про той самий предмет та з тих самих підстав.

За правилами ч.3 ст.206 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В той же час, представник відповідача суду пояснив, що листок непрацездатності був оплачений і належна за ним сума частково була виплачена позивачці в день звільнення 19.07.2011 року.

Даних обставин позивачка в с удовому засіданні не спростовувала.

За таких обставин, з врахуванням викладеного вище, закриття провадження в справі в цій частині ухвалою суду від 20.01.2016 року, втретє пред»явленої вимоги в цій частині 19.02.2016 року в іншому розмірі, суд приходить до висновку про відстуність підстав для задоволення вимог позивачки і в частині стягнення з відповідача індексації за 4 роки 8 місяців в зв»язку з несвоєчасно виплаченою сумою за листком непрацездатності, так і стягнення з відповідача самих сум компенсації в ці й частиніє.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди,суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом даної норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 3.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз»яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд України в постанові № 6-23 цс12 від 25.04.2012 року, яка є обов»язковою для суду.

Судом встановлено та не спростовується позивачкою, що за наслідками вирішення спору з відповідачем про поновлення на роботі дані обставини судом були враховані і на її користь в відшкодування моральної шкоди рішенням суду від 08.02.2010 року було стягнуто 500, 00гр.

Рішенням суду від 15.10.2015 року за наслідками вирішення спору сторін у частині стягнення з відповідача санкцій за невиконання рішення суду про поновлення на роботі з відповідача на її користь було стягнуто 1000, 00гр. в відшкодування моральної шкоди.

/ т.1, а.с.125 - 132 /

Тобто, зазначені позивачкою підстави в обгрунтування моральної шкоди в зв»язку з порушенням її трудових прав, були враховані судом при вирішенні двох попередніх спорів між сторонами і вимоги позивачки за цими обставинами були частково задоволені.

Крім того, представник відповідача суду пояснив, що в 2007 році позивачка повторно була працевлаштована в Інституті. До цього часу вона більше 10 років не працювала, перебувала на пенсії.

Трудова книжка при працевлаштуванні в 2007 році була нею надана в тому ж вигляді, що і видана їй після звільнення.

Вини Інституту в псуванні її трудової книжки, як про це зазначає позивачка, немає.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Не заперечуючи обставин, викладених представником відповідача в цій частині, будь-яких доказів псування її трудової книжки з вини відповідача, а також завдання їй моральних страждань з вини відповідача після вирішення двох попередніх спорів, позивачка суду не надала.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав і для задоволення вимог позивачки в частині відшкодування моральної шкоди.

Як зазначено вище, наказом № 310/19 від 26.05.2011 року позивачка була поновлена на роботі в Інституті на підставі рішення суду.

З копії трудової книжки позивачки вбачається, що після її поновлення на роботі вона оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиціїУкраїни, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №100,а саме: після запису про звільнення з роботи внесено новий запис про поновлення на роботі.

Представник відповідача в судовому засіданні дані обставини визнав.

/ т.1, а.с.221 - 223 /

Відповідно до п. 2.10 Інструкції у разі визнання недійсним запсиу про звільнення з роботи у розділі "Відомості про роботу" має бути зазнаечено:"Запис за

№ таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі".

У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Виходячи з цього суд вважає вимоги позивачки в цій частині обгрунтованими.

Відповідно до ст.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

З долучених позивачкою до матеріалів справи довідок вбачається, що 27.12.2007 року та 01.10.2008 року їй були видані довідки про заробітну плату.

/ т.1, а.с. 77 - 78 /

Будь-яких доказів повторного звернення до відповідача з заявами про видачу їй інших довідок чи спору з приводу форми чи змісту виданих довідок, позивачка суду не надала, а тому відсутні підстави для задоволення її вимог у цій частині.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий зір»/ діючого в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ за подання позовів немайнового харарктеру сплачується судовий збір у розмірір 487, 20 гр.

Позивачка є інвалідом 2 групи, а тому в порядку ст.5 даного Закону звільнена від сплати судового збору.

Виходячи з цього та розміру задоволених вимог позивачки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 487, 20 гр. судового збору.

Керуючись ст. ст.3,4,98,115-117, ч.5 ст.235, 237-1 КЗпП України, ст. ст.2, 34 Закону України « Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 /зі змінами/, ст.ст.9, ч.2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 3,4 10,11, 14,57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати Державну установу « Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_3 відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,а саме: в розділі «Відомості про роботу» зазначити: «Запис за №30 є недійсним, поновлена на попередній роботі».

В графі 4 зазначити: наказ № 310/19 від 26.05.2011 року.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Державної установи « Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» 487, 20 гр.судового збору на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя