Справа № 755/6461/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Івіній М.Ю., Локотковій І.С., Іовій О.О., Лесик Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя м. Києва, з нею; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04 червня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина, ОСОБА_3 13 серпня 2014 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік забрав дитину та перевіз її до себе, станом на сьогодні їхній син проживає з батьком, вона не має можливості спілкуватися з дитиною, відповідач чинить перешкоди в їхньому спілкуванні. Відповідач чинить перешкоди їй в спілкуванні з дитиною, часто перебуває у стані алкогольного сп'яніння, брутально висловлюється на її адресу, іноді навіть б'є її, і не пускає її до сина. Від мешканців гуртожитку, в якому проживає її колишній чоловік вона дізналася, що в останній час він не займається вихованням сина. Фактично вихованням сина займається мати відповідача, а нещодавно вона поїхала відпочивати і їхній син залишився сам в квартирі матері відповідача. В школі оцінки погіршилися, виглядати він став занедбаним, кружки, які відвідував їхній син, тепер не відвідує, додатково ніде не займається. У зв'язку з цим вона запропонувала йому передати сина їй, однак він відмовився. Вважає його відмову безпідставною. Вона має роботу, працює приймальником-здавальником харчової продукції в ПАТ «Київхліб», має самостійний дохід, що дозволяє їй винаймати квартиру, вести господарство. Спиртними напоями вона не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Її колишній чоловік ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, в присутності дитини висловлюється нецензурними словами, негативно характеризується за місцем проживання і майже не займається вихованням сина. В теперішній час вона проживає цивільним шлюбом з гр. ОСОБА_4 Вони разом ведуть спільне господарство. ОСОБА_4 має постійну роботу та стабільний дохід. Таким чином станом на сьогодні в них склалася сім'я, вони хочуть забрати сина та жити разом. За таких умов сину буде краще з нею.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що за час їх спільного з відповідачем сімейного життя між ними виникали сварки, відповідач не працював, зловживав спиртними напоями, повертався додому опівночі. Все утримання родини лягало на неї, вона працювала, возила їхню дитину на гуртки, в театри, в дельфінарій, зоопарк. 04 грудня 2013 року після сварки із свекрухою щодо житла, вона зібрала речі та разом із сином пішла з квартири. 08 грудня 2013 року вона зняла квартиру біля школи дитини, відповідач з ними не проживав, речі перевозити не допомагав, до 31 грудня 2013 року він не приїздив до них. В подальшому, відповідач почав просити примиритися, на що вона не погодилася. До квітня 2014 року відповідач часто приїздив до них з сином. 09 березня 2013 року відповідач приїхав до дитини та почав слідкувати за нею. Він побачив як вона вийшла до свого знайомого - ОСОБА_4, після чого побив її. Син злякався, відповідач забрав дитину та зник, тиждень переховуючись у друзів. 25 травня 2014 року відповідач забрав сина до Макдональдсу та не повернув їй сина. В серпні 2014 року вона зверталася до відповідача щодо визначення місця проживання сина, проте він сказав їй, що син буде проживати з ним. Після цього, вона не зверталася до відповідача із цим питанням. 02 вересня 2014 року вона пішла до сина в школу та вони домовились, що вона його забере до себе. Але після уроків, відповідач та його батько забрали сина. Наступного дня все повторювалося. Вона ж не влаштовувала сварок для того, щоб не травмувати дитину. При цьому, відвідуючи школу, син носив лише половину підручників без обкладинок, так як забравши сина інші підручники залишилися у неї вдома. Також, вона купувала сину одяг (куртку, майку, спортивні штани), проте ці речі сином не забиралися додому, а їх було знайдено вчителем під шафою у школі. Вона зверталася до директора школи, шкільного психолога з приводу даного спору. Також, вона є головою батьківського комітету, приймає участь у шкільному житті сині, відвідує школу, купує подарунки. На новий рік, на 08 березня сина навіть не привели до школи на свято без будь-яких причин, незважаючи на те, що сину було надано роль на святі. Зазначила, що вона проживає по АДРЕСА_3 та має всі умови для проживання сина та на даний момент вирішила не проживати разом з ОСОБА_4, для того щоб створити сину кращі умови.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, письмових поясненнях (а.с.36-44, Том 2), просила позов задовольнити. Зазначила, що між сторонами було досягнуто згоди щодо місця проживання дитини саме з матір'ю. Коли позивач переїздила до орендованої квартири, відповідач допомагав їй переїздити та перевозити речі дитини, що свідчить про наявність домовленостей. В подальшому відповідач неправомірно залишив дитину у себе та всіляко чинить позивачу перешкоди в їх спілкуванню, не дозволяє дитині отримувати від матері подарунки, не належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Відповідач проживає в кімнаті гуртожитку без правових підстав, в промисловій зоні, та в будь-який час може бути виселений з кімнати, що призведе до позбавлення дитини житла.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка пояснив суду, що вони з позивачкою та сином проживали у гуртожитку разом з його батьками. За час шлюбу, у них з дружиною були чудові відносини. Вони ходили разом на дні народження, в кафе. Втрьох вони не часто гуляли разом, так як в той час його звільнили з роботи і він займався підробітками. З 2009 року по 2014 рік він працював на різних СТО, навчався на заочній формі навчання, дружина працювала на ДВРЗ, його батьки їм допомагали. В той період їм дійсно було важкувато щодо сімейного бюджету. Коли відбулася сварка дружини та матері, він прийняв сторону дружини, посварився з матір`ю, мати сказали їм, що якщо їх щось не влаштовує, підіть жити окремо. Дружина та син проживали у хрещеної сина в однокімнатній квартирі, а він тиждень вимушений був жити в гаражі. До вказаної ситуації, вони з дружиною хотіли проживати окремо, але коштів на оренду житла не вистачало, а кімнату у гуртожитку їм не надавали. Після ж сварки з матір'ю він шукав квартиру для оренди, але коли знайшов, ріелтор повідомила йому, що дружина вказану квартиру вже винайняла. Коли він намагався вирішити дану ситуацію, дружина повідомила, що їм треба пожити окремо та їй подумати. Він же намагався помиритися, влаштовував їй сюрпризи, купував кулькове серце, вистеляв підлогу пелюстками троянд. Він приходив о 05-05.30 до позивача додому, готував їй сніданок, відводив сина до школи, та забирав його, робив з ним уроки, водив на гурток. При цьому, позивач не працювала, а відвідувала лише курси. До останнього він хотів примирення з позивачем, у зв'язку з чим нікуди не звертався, в буквальному сенсі випрошував дитину на ночівлю для того, щоб провести з ним хоч деякий час. Син казав йому що бажає жити з ним, проте він йому сказав, що не піде проти матері та сказав подзвонити їй та це сказати самостійно, на що позивачка почала кричати в телефон та погрожувати міліцією. Він же не міг сина примусово змусити йти до матері. Щодо обставин нанесення побоїв позивачу, повідомив, що вказаних подій взагалі не було. Він хотів прийти до сина в гості, однак дружина повідомила, що він захворів. Після чого, хвилин через двадцять йому зателефонувала дружина та попросила забрати сина, на що він погодився. Коли він забрав сина, вони побачили як дружина вийшла з будинку та вони пішли за нею та побачили її в машині з якимось чоловіком. Після побаченого, він дійсно дав ляпас позивачу, проте не бив її, а ось чоловік за кермом, ОСОБА_4, повалив його на землю та почав душити. Син, після побаченого, перелякався та почав тікати. Він наздогнав його, та син попросив його поїхати звідти, після чого вони поїхали до його товариша. Зазначив, що позивача він не бив, вона не падала і свідомість не втрачала. На сьогодні позивачка живе спільно саме з цим чоловіком, а син відчуває до нього агресію, вважає його винним в тому, що вони розійшлися. При цьому, зазначив, що ні про даного чоловіка, ні про позивачку він ніколи сину не казав поганого, не настроював сина проти матері. Проте, після вказаних подій, син не бажає бачити матір, говорить, що коли матір приходить до школи, то його тіпає пів уроку, при цьому він виглядає у вікно, щоб побачити хто привозить матір. Позивач же являється головою батьківського комітету та приносить вчительці подарунки. Син дійсно дещо з'їхав у навчанні, але він постійно з ним займається і навчання покращується. Наразі син дійсно не відвідує секцію карате через проблеми у навчанні, у зв'язку з чим він йому сказав обрати або навчання або секцію, на що син обрав навчання. Він повністю займається вихованням сина, робить з ним кожен день уроки, проводить з ним дозвілля, завжди цікавиться, що хоче саме син. Він разом з друзями сина водить їх на ковзанку, вони відвідують ліс. Він придбав сину скутер, який син ремонтує та вдосконалює, навчив сина керувати машиною. Син також колекціонує іграшкові пістолети, шаблі, мечі. ОСОБА_3 проживає в окремій кімнаті, а він проживає в кімнаті з братом. Також, син має гарні відносини з його батьками, батьки позивачки також люблять онука, проте приїздять лише до школи, при тому що ніхто не забороняє приходити до них у квартиру. Коли ж вони приходять до сина у школу, той запізнюється на уроки, у зв'язку з чим він скаржився на це вчителям. Він не забороняє сину брати від позивачки будь-які речі та сказав сину, щоб він робив як забажає. При цьому, він купує сину речі по мірі необхідності. Зазначив, що в орендованій квартирі по вул. Алма-Атинській позивач не проживає, у вікно він не бачив ніяких речей, навіть квітів. Сусідка також повідомила, що у квартирі позивач давно не живе. Зазначив, що коли він побачив позивача з іншим чоловіком, вони всього не проживали разом два-три місяці. Він не розуміє в чому переваги такої матері, адже вона лише виносила та народила дитину. Коли син проживав з нею, то вона могла завести його у село, а сама повернутися до Києва. Зараз син не відвідує школу, так як у школі карантин, він також хворів, але мати не поцікавилася жодного разу його самопочуттям. Щодо зловживання алкоголем, зазначив, що він випиває лише на свята в розумних межах. Нецензурно при дитині він також ніколи не висловлювався. Також, повідомив, що окрім квартири, він має також дачу у Вінницькій області, яка є придатною для проживання. Щодо визначення місця проживання сина, позивачка до нього після того, як син став проживати з ним, взагалі не зверталася.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених у письмовому поясненні (а.с.54-56, Том 2), просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без участі представника, розпорядження № 422 від 24 вересня 2014 року підтримують, рішення просять прийняти з урахуванням інтересів малолітньої дитини та чинного законодавства України.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 червня 2005 року між сторонами було укладено шлюб (а.с.3, Том 1).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7, Том 1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 серпня 2014 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6, Том 1).

В подальшому, у зв'язку із виникненням спору щодо визначення місця проживання дитини, позивач та відповідач звернулися до Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявами про визначення місця проживання малолітнього сина.

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 422 від 24 вересня 2014 року, місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 було визначено з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38, Том 1).

Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача посилалася на те, що позивач має самостійний дохід, працевлаштована, має всі необхідні умови для проживання сина з нею. При цьому, відповідач майже не займається вихованням сина, зловживає алкогольними напоями, при розірванні відносин з неї, проявляв себе агресивно, навіть вдарив її. Крім того, він не працює, негативно характеризується за місцем проживання.

Так, відповідно до довідки № 08-12/273 від 05 серпня 2015 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Київхліб», ОСОБА_1 працює приймальником-здавальником харчової продукції 3 розряду Управління матеріально-технічного постачання Департаменту транспорту та матеріально-технічного постачання ПАТ «Київхліб» з 28 квітня 2014 року (наказ № 352-п від 24 квітня 2014 року) по теперішній час (а.с.54, Том 1).

Згідно довідки про доходи № 04-00-РВ990 від 05 серпня 2015 року, виданої ПАТ «Київхліб», середньомісячний дохід ОСОБА_1 за період з лютого 2015 року по липень 2015 року складає 36 238,02 гривень (а.с.55, Том 1).

Відповідно до довідки № 519 від 03 серпня 2015 року, виданої Виконавчим комітетом Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області, ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 та має такий склад сім'ї: ОСОБА_6 - батько; ОСОБА_7 - мати (а.с.57, Том 1). Вказані відомості також підтверджуються довідкою форми 3 № 518 від 03 серпня 2015 року, виданої Виконавчим комітетом Жуківської сільської ради Згурівського району Київської області (а.с.58, Том 1).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_6 від 01 серпня 2015 року, сім'я ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_4. Сім'я має такий склад: ОСОБА_6 - голова домогосподарства, учасник бойових дій; ОСОБА_7 - дружина, пенсіонерка; ОСОБА_1 - дочка. Приватний житловий будинок загальною площею 95,80 кв.м., житловою площею 68,10 кв.м., де проживає сім'я, має чотири кімнати, кухню, коридор, газове опалення, водопостачання, телефонний зв'язок. Для проживання, навчання та відпочинку малолітньої дитини є окрема кімната. Будинок просторий. Відносини між членами сім'ї відмінні. В результаті обстеження виявилось, що сім'я має відмінні умови для проживання онука ОСОБА_3 (а.с.56, Том 1).

Згідно характеристики, виданої ПАТ «Київхліб» ОСОБА_1, остання за період роботи на підприємстві зарекомендувала себе як дисциплінований, відповідальний працівник. Уважно та старанно виконує свою роботу. Серед співробітників користується повагою та авторитетом (а.с.9, Том 1).

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що являється вчителем малолітнього ОСОБА_3 з першого класу. Наразі хлопчик навчається у четвертому класі. ОСОБА_3 характеризується як гарний, старанний хлопчик, маж багато друзів. В цьому семестрі має дві «6», проте хлопчик старається. Батьки хлопчика приділяють йому увагу. Коли ОСОБА_3 навчався у другому класі, його батьки стали проживати окремо. До літа 2014 року хлопчик проживав з матір'ю, а потім став проживати з батьком. З вересня 2014 року ОСОБА_3 став дещо схвильованим, переживав через відносини батьків, говорив, що любить їх та бажає жити і з матір'ю, і з батьком. Мати хлопця - ОСОБА_1 є головою батьківського комітету, є відповідальною, майже кожного дня приходить до школи. Коли мати приходить до школи, то приносить сину подарунки, взуття, книги. У вересні 2014 року мати принесла сину цукерки, але він їх викинув. В той час, він не бажав спілкуватися з матір'ю. А так, взагалі, він приймає подарунки, ділиться цукерками з однокласниками. Зазначила, що до розлучення мати більше приділяла уваги навчанню сина, більше з ним спілкувалася, забирала його зі школи, приділяла увагу урокам. Коли сім'я проживала разом, ОСОБА_3 відвідував різні гуртки, але наразі не знає чи дитина відвідує гуртки. На минуле новорічне свято, восьме березня малолітній ОСОБА_3 не приходив на свято до школи.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що являється хрещеною матір'ю малолітнього ОСОБА_3. 04 грудня 2013 року вона спілкувалася з позивачем по телефону та дізналася, що в сім'ї відбулася сварка при дитині, у зв'язку з чим дитина навіть заховалася. Зі слів позивачки вона дізналася, що це була остання крапля, після чого вона вирішила піти з квартири, де вони проживали з відповідачем. Обставин вказаної сварки їй не відомо, проте відповідач намагався примиритися з позивачкою, але все це було марно. Позивачка вже не могла терпіти сварки, скандали, які відбувалися. Після телефонної розмови з позивачкою, вона запропонувала їй пожити у неї, поки не винайме квартиру. При цьому, відповідач не хвилювався, навіть не телефонував та не цікавився ні дружиною, ні сином. Зазначила, що більше часу з дитиною завжди проводила позивачка, їздила з ним у дельфінарій, зоопарк, театр. Відповідач же завжди знаходив відмовки, йому не було часу на сина, він то був у гаражі, то з друзями. За час їх подружнього життя, вона з 2005 року почала бувати у них у гостях на свята, один, два рази на місяць. При цьому, відповідач при ній вживав алкогольні напої, навіть, коли приїздив забирати дружину та сина, коли вони перебували у неї, був напідпитку. При дитині відповідач міг висловлюватися нецензурно, у зв'язку з чим дитина також почала вживати нецензурні слова. Коли позивачка винайняла квартиру після сварки, то відповідач навіть не допомагав їй перевозити речі. Спочатку дитина проживала з позивачкою, відповідач забирав дитину до себе та після того дитина приходила додому зовсім іншою, ображав мати, міг використовувати образливі слова. В позаминулому році, в період коли дитина вже проживала з батьком, вона приїздила привітати дитину в школу, так дитина почала тікати, мав неохайний вигляд, був збудженим, постійно дивився по сторонам, був непідстриженим, одяг на ньому був замалим. Коли ОСОБА_3 став проживати з батьком, то вона його бачила лише два рази, на дні народження. На дні народження у 2015 році ОСОБА_3 говорив, що мати приходила до школи, приносила йому солодощі, але він їх не забирав, так як тато заборонив йому. З приводу даної ситуації, вона з відповідачем не спілкувалася. Дитині навіть забороняють спілкуватися з людьми, що наближені до матері. При цьому, зазначила, що в її присутності дитину проти матері ніхто не настроював. Також, вона не була свідком того, що ОСОБА_3 хтось забороняв спілкуватися з матір'ю. Вважає, що дитині буде краще проживати з матір`ю, так як вона дасть йому краще виховання.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що являється батьком позивача. Донька з онуком, коли мали вихідні, один-два рази на місяць приїздили до них додому у Згурівку. Також, донька приїздила і з відповідачем, вони завжди приїздили брати продукти (м'ясо, фрукти, овочі). Коли доньку вигнали з дому, то вона проживала деякий час у куми. Зазначив, що ніколи не бачив, щоб онук сварився з донькою. Декілька разів він приїздив до дитини в школу, але онуку забороняли спілкуватися з ними.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наразі малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, гуртожиток. Умови проживання для дитини створені добрі. В квартирі чисто, охайно, прибрано, наявні всі необхідні меблі та побутова техніка. Дитина має власну кімнату (ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл, особисті речі, іграшки). За цією адресою також проживають: ОСОБА_11 - дідусь, ОСОБА_5 - бабуся, ОСОБА_2 - батько, ОСОБА_12 - брат. Вказані відомості підтверджується актом обстеження умов проживання від 17 вересня 2014 року (а.с.90, Том 1).

Згідно довідки форми 3 № 1928 від 30 листопада 2015 року, виданої ВП експлуатаційне вагонне депо Дарниця, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_1 (а.с.174, Том 1).

Відповідно до довідки № 275 від 23 жовтня 2015 року, виданої Відокремленим підрозділом Локомотивне депо Дарниця, ОСОБА_2 дійсно працює в локомотивному депо Дарниця оператором котельні 3 розряду з 2014 року по даний час (а.с.179, Том 1).

Згідно характеристики, виданої Відокремленим підрозділом Локомотивне депо Дарниця, ОСОБА_2 в локомотивному депо Дарниця «ПЗЗ» працює з 2014 року по даний час. За час роботи в депо зарекомендував себе з позитивної сторони, дисциплінований, грамотний, сумлінний працівник, виробничі завдання завжди виконує якісно і вчасно. Приймає активну участь в громадському житті депо. Постійно підвищує свій технічний рівень знань шляхом відвідування технічних занять та самопідготовки. До кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.180, Том 1).

Відповідно до витягу з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року, ОСОБА_2 було нараховано 34 662,54 гривень отриманих доходів (а.с.167, Том 1).

Відповідно до витягу з Інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України, за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2015 року, ОСОБА_2 було нараховано 33 412,09 гривень отриманих доходів (а.с.177, Том 1).

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що знає відповідача більше трьох років, вони товаришують та спілкуються сім'ями. Близько 1,6-2 роки тому вони стали тісно спілкуватися та ходити один до одного в гості. Один раз на місяць, півтора місяці, вони з дружиною бувають у них у гостях. Також, вони часто відпочивають на природі, в парку, гуляють у футбол, готують шашлики, при цьому не алкоголь не вживають. Він знає відповідача тільки як гарного батька, чоловіка що відповідає за свої слова та вчинки. Син та батько мають гарні та теплі стосунки. ОСОБА_3 завжди має охайний, чистий та гарний вигляд. Будучи у них вдома, він ніколи не чув сварок, в сім'ї панує гарна атмосфера. Відповідач не палить та не зловживає алкоголем. Останній раз він був вдома у відповідача на дні народження ОСОБА_3, при цьому матері хлопчика він не знає. Також, йому нічого не відомо про відносини сина відповідача та його матері, хлопчик ніколи не розповідав про мати, в присутності хлопчика вони також не спілкуються щодо матері хлопчика, жодним чином ніхто негативно про матір не казав. Відповідач розповідав йому лише те, що вони розлучилися з дружиною, не зійшлися характером, а також те, що між ними вирішується спір щодо того, з ким буде проживати син. Відомостей про те, що відповідач вдарив колишню дружину, йому не відомо. Зазначив, що відповідач завжди забирає сина зі школи та робить з ним уроки. Раніше ОСОБА_3 займався карате, але наразі відповідач говорив йому, що син тепер бажає грати на інструментальних інструментах, а відвідувати карате вже не бажає.

Свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що знає відповідача більше шести років, так як проживає в сусідньому гуртожитку. Також, відповідач являється хрещеним її дитини, вони часто бували та бувають в гостях у відповідача. Відповідача вона знає як турботливого батька, він відвозить та забирає сина зі школи, робить з ним уроки, відвідує парки, музеї, грається на спортивному майданчику. Вона також залишала свого сина на відповідача, коли вони гуляли на вулиці. Досить часто вона бачить ОСОБА_3, він завжди охайний, спокійний хлопчик, гуляє з дітьми та дружить з її сином. ОСОБА_3 має також собачку, з якою і він, і відповідач гуляє на вулиці, до цього він мав папугу, яку навчив розмовляти. На всі дні народження, свята вони зустрічаються сім'ями, при цьому відповідач не зловживає алкоголем, а лише символічно підтримує компанію. Коли ОСОБА_2 проживав з ОСОБА_1, то вони мали гарні стосунки, відповідач дуже тепло відносився до дружини. В той час, вони спілкувалися з даною сім'єю два-три рази на місяць. Свідком будь-яких сварок у сім'ї вона не була, проте позивач говорила, що не вдоволена умовами проживання. Причини розлучення між ними вона з відповідачем чи з його родичами не обговорювала. В 2015 році один раз вона розмовляла на тему матері з малолітнім ОСОБА_3, говорила йому, що мати є мати, необхідно повернутися до неї, але він говорив, що не бажає повертатися до матері. Вона не чула ніяких сварок на цю тему і їхній сім'ї, про позивача ніхто негативно не говорить, навпаки кажуть сину, щоб він більше спілкувався з матір'ю. Також, ніхто в сім'ї не проти того, щоб мати чи її родичі приїздили до сина, проте вона не бачила, щоб мати ОСОБА_3 приходила до сина додому.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що знає сім'ю відповідача дуже давно, являється їх сусідкою по гуртожитку, а мати відповідача є її хрещеною, їх сім'я має три кімнати та кухню. Коли відповідач та позивач проживали разом, між ними були нормальні сімейні відносини, дитині приділялося достатньо уваги, відвідували музеї, зоопарки. Два рази вона та позивач з дитиною ходили в зоопарк, а відповідач в цей час був на роботі. Після розлучення сторін, вона не обговорювали з ними дану тему. Проте, одного разу вона була свідок того, що ОСОБА_2 віддавав сина матері - ОСОБА_1, а син не бажав іти з матір'ю, плакав, казав, що хоче залишитися з батьком, при цьому позивач взяла його за руку та повела додому, у дитини була істерика. Вказані обставини мали місцем рік-півтора роки назад. Після того, як син проживає з батьком, між ними вона ніколи не чула сварок. Зазначила, що ніколи в її присутності про матір дитині нічого поганого не казали, не забороняли спілкуватися з матір'ю. Малолітній ОСОБА_3 позитивний хлопчик, завжди охайно та по погоді одягнутий. Бабуся, дідусь, дядько дуже люблять хлопця, гуляють з ним. ОСОБА_3 часто гуляє з батьком та собачкою на вулиці, інколи він сам вигуляє собаку. Зазначила, що не пам'ятає чи приходила позивач до сина у гуртожиток.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що відповідача вона знає тридцять років, він є її сусідом. Знає його, як ввічливого, привітного чоловіка. Він ніколи не мав жодних конфліктів із мешканцями гуртожитку, не п'є. Сім'я відповідача проживає у трьох кімнатах та має кухню, санвузол. Проживають вони гарно. Відповідач працює на основній роботі, має підробітки, виховує сина. Коли вони проживали спільно з позивачем, то мали також гарні відносини. Після їх розлучення мати ОСОБА_3 не приходила до гуртожитку. Вихованням сина займається відповідач, ОСОБА_3 зажди доглянутий, охайний, випадків того, що дитина залишалася сама їй не відомо. Вона постійно знімає показання лічильників та бачила, як дитина була з бабусею. Зазначила, що сім'я ОСОБА_2 проживає в гуртожитку тридцять років, гуртожиток перебуває на балансі ДВРЗ, є службовим приміщенням.

Свідок ОСОБА_17 пояснив суду, що знайомий з відповідачем п'ять років, вони разом працювали на СТО. Він знає відповідача як гарного фахівця, знає, що саме він займається вихованням сина. Позивачку він бачив рідко, свідком будь-яких стосунків матері та сина він не був. В квартирі, де проживає відповідач з сином він буває два-три рази на місяць. На день народження ОСОБА_3, він приходив у гості з донькою та вони гралися разом. Зазначив, що відповідач контролює виконання домашніх завдань сином, відводить та забирає сина зі школи. Також, він бачив як відповідач привозив сина зі школи та цікавився чи виконав він домашні завдання. Також, відповідач часто відмовляв йому у зустрічах, пояснюючи це тим, що займається з сином. Крім того, він не бачив жодного разу, щоб відповідач перебував у стані алкогольного сп'яніння. Також, він ніколи не чув, щоб батько, дідусь чи бабуся говорили на тему матері ОСОБА_3, з дитиною на дану тему він також не спілкувався.

Свідок ОСОБА_18 пояснила суду, що знає відповідача два роки, її чоловік працював разом з відповідачем. Вони часто відпочивають разом на вихідних, чоловіки ходять на виставки, відвідують з дітьми дитячий майданчик або просто приходять у гості на чай. Вона з сином приходила до ОСОБА_3 на день народження, у гостях було багато дітей. ОСОБА_3 зажди доглянутий та охайний. Відповідач як батько має гарні, доброзичливі відносини з сином. Так як вона навчається на медичному факультеті, то відповідач часто телефонує та цікавиться чи необхідно проводити профілактику, якщо в школі хтось захворів. Відповідач алкогольними напоями не зловживає, випиває тільки на свята, на дні народження її дитини вони пили червоне вино, при цьому вона не бачила, що відповідач випивав на дні народження свого сина. Зазначила, що позивача вона не знає. Відповідач ніколи не обговорював тему розлучення, так як при дитині не хотів це говорити. На одинці, відповідач обмовився, що дружина йому зраджує, проте все одно хотів з нею примиритися, але вона не хотіла цього. Дитина ж ніколи не розповідав про мати, вона спілкувалася з ОСОБА_3 на теми, що його цікавлять. Адреси місця проживання відповідача вона не знає, так як приїздила у гості на автомобілі. Коли вони були в гостях, то діти гралися в одній кімнаті, а дорослі - були в іншій. Зазначила, що коли вони їхали на день народження ОСОБА_3 приблизно о 15-16 годині, то відповідач казав, що мати ще навіть не дзвонила сину, щоб привітати. Відомості про те, чи була запрошена позивач на день народження сина, їй не відомо. Про дружину відповідач говорив їм лише в приватній розмові, при синові жодного разу цю тему він не обговорював.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що являється сусідкою відповідача, також відповідач є її рідним племінником. Відповідач є доброю, хорошою людиною, приділяє велику увагу синові. Вона дуже часто буває у гостях в домі відповідача, ОСОБА_3 також приходить до них. Також, вона знає позивача, яка працювала свого часу в депо, де і познайомилася з гр. ОСОБА_4, з яким зараз проживає. Коли вони проживали з відповідачем, то в сім'ї були гарні відносини, зі свекрухою у неї були також нормальні відносини, жодних сварок не було, позивач просто пішла із сім'ї. Позивач піклувалася про сина, проте вона не може сказати, що остання була дуже гарною матір'ю. Одного разу вона пішла на цілий день лікувати зуби. ОСОБА_3 нормально спілкувався і з матір'ю, і з батьком, роки три назад вони разом їздили до дельфінарію. При цьому, дитина була прихильна і до матері, і до батька. Їй відомо, що позивач приходить до школи сина, але нічого не купує, гроші не надає, на відпочинок дитину не возить. Відповідач займається вихованням сина самостійно, але коли перебуває на роботі, то дитиною займається дідусь та бабуся. Багато разів вона спостерігала, як батько з сином граються, як роблять уроки. Відповідач не зловживає алкоголем, нічого поганого про нього у гуртожитку ніхто не говорить. Щодо відносин сина та матері, то одного разу вона чула, що дитина не бажає спілкуватися з матір'ю. При цьому, вона ніколи не чула, щоб чи відповідач, чи батьки відповідача казали ОСОБА_3 щось погане про матір. Питання розлучення також при дитині ніколи не обговорювалося. Відповідач проживає з сином окремо вже приблизно два роки. Проживає ОСОБА_3 в окремій кімнаті, де є все необхідне: диван, крісло, шафа-купе, шафа для одяг, стіл. Загалом сім'я має три окремі кімнати, окрему кухню та санвузол. Зазначила, що не бачила, щоб мати приходила до сина після розлучення, при цьому ніхто не забороняв їй бачити та проходити до дитини, до сина вона приходить лише у школу.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що являється батьком відповідача. Саме позивач зрадила сина, що і стало причиною їх розлучення. За час їх спільного з сином сімейного життя, відносини між ними складалися нормальні, з його дружиною позивач також мала нормальні відносини, батьки позивача передавали їм продукти. Коли ж позивач звільнилася з роботи, почала відвідувати курси, просила їх сидіти з онуком, а сама могла, коли робила з ним уроки, навіть ляпаса дати онуку. Виставки та інші заходи вони з позивачем відвідували рідко. Одного разу сталася сварка, в результаті якої його дружина сказала сину та невістці, що якщо їм щось не подобається, то вони можуть піти жити окремо або до її батьків. Коли позивач стала проживати з онуком окремо, він одного разу забирав онука зі школи та той просив його забрати від матері, так як там неможливо жити. Онук сказав, що якщо батько його не забере, то буде вважати його зрадником, а він втече від матері. Також, онук розповідав, що позивач залишала його самого вдома або на чужих людей. При цьому, позивач їм приходити до онука забороняла. Вважає, що у сина є всі умови для проживання онука, син не зловживає алкоголем. Вони мають три окремі кімнати, окрему кухню та санвузол. Коли видавався ордер, то номер кімнати був інший а потім вони розширилися та мають три кімнати. В одній кімнаті живе син з онуком, в іншій - він з дружиною, в третій - молодший син. З того часу, як онук став проживати з ними, позивач навіть не приходила до нього. Вони ж поганого про мати не кажуть, приходити їй не забороняють. Онук розповідав, що мати приносила йому солодощі у школу, але він віддав їй друзям. Вони не забороняють онуку спілкуватися з позивачем, користуватися та розмовляти з нею по телефону.

Згідно положень ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 171 СК України регламентовано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Будучи опитаним в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що коли він проживав разом з матір'ю, то більше часу він проводив сам в квартирі, а мати могла приїхати додому о першій годині ночі. Мати могла зробити за нього уроки щоб він відчепився, при цьому вона його ображала та кричала через уроки. Коли ж він став проживати з батько, то вони з ним їздили до м. Умань, м. Чернігова гуляти. Також, він проводить час з друзями, відвідує гараж батька, що йому дуже подобається. Він проживає сам у кімнаті, батько проживає в іншій кімнаті. З ними в квартирі також проживає бабуся з дідусем та брат батька. Мати приходить до нього в школу на перерві та затримує його на уроці. З матір'ю він не бажає проживати, так як вважає що вона їх зрадила, він з батьком застав її з іншим чоловіком, тим самим вона розбила йому серце. Зазначив, що ні батько, ні мати не обговорювали з ним ситуацію, чому так сталося та чому вони не проживають разом.

Будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що являється психологом Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології та саме вона проводила психологічне дослідження стану дитини ОСОБА_3 В кінці вересня 2015 року до неї звернувся відповідач. Вона працювала з даною сім'єю 1,5 місяці. Спочатку декілька разі вона працювала з батьком, потім з дитиною, а також з батьком та дитиною. Крім того, вона також спілкувалася з матір'ю дитини. Малолітній ОСОБА_3 відверто розповідав про клас, вчительку, свої уподобання. Щодо теми повернення його до матері, дитина різко змінювалася та у спілкуванні виникала «стіна». Він на психологічному рівні провів розподіл на колишню сім'ю та теперішню, де матері в його житті немає. Батько та син добре розумують один одного, стиль взаємодії батька та сина їй імпонує, адже у відносинах присутня відвертість та відкритість у спілкуванні. Також, дитина здатна самостійно приймати рішення і саме рішення жити з батьком було прийнято ним самостійно. В розмові жодного разу він не відрив сімейних таємниць, розмова проходила в межах «я та батько», «я та мати». При спілкуванні, було встановлено, що дитину ніхто у відносинах настроює, нічого поганого йому ніхто не говорить. Рішення про проживання з батьком ґрунтується на тому, що він там виріс, там його друзі, бабуся, тато краще йому все пояснює. При цьому, вказане рішення прийнято не під впливом. Йому там зручно живеться, комфортно. Також, при розмові негативного ставлення до матері не виявлено. Також, підтримала наданий нею 13 листопада 2015 року висновок.

Як вбачається з висновку за результатами психологічного дослідження на звернення ОСОБА_2 від 13 листопада 2015 року, складеного психологом Центру психологічної експертизи та психодіагностики Міжнародного інституту глибинної психології ОСОБА_20, ОСОБА_3 не виявляє ознак неприйняття, ворожого ставлення до членів своєї родини. Однак якість контакту, який існує між ОСОБА_3 та його батьком - ОСОБА_2, дозволяє стверджувати, що ОСОБА_3 більше прихильний до батька. На момент проведення дослідження жодної з восьми ознак емоційного відчуження дитини, наявність яких дозволяє стверджувати, що один з батьків психологічно впливає на дитину, формуючи у неї негативну думку про іншого батька, у ОСОБА_3 не виявлено. Крім того, повернення ОСОБА_3 у дім, де він проживав до виникнення конфлікту між батьками, можливість спілкуватися і з матір'ю (ОСОБА_1), і з батьком (ОСОБА_2) позитивно впливає на його емоційний стан та психічний розвиток та забезпечило йому можливість переживати стан суб'єктивного благополуччя (а.с.181-191, Том 1).

Згідно Принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 , ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Зокрема, одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1).

При цьому, під сімейним вихованням розуміється взаємодія батьків з дітьми, яка ґрунтується на родинній близькості, любові, турботі, повазі і захищеності дитини, сприяє створенню сприятливих умов для задоволення потреб у повноцінному розвитку і саморозвитку особистості дитини. Характерною ознакою сімейного виховання виступає перш за все наявність природної теплоти, любові і сердечності в сімейному спілкуванні і відносинах, що служить могутнім фундаментом для морально-емоційного виховання дітей, можливість зменшення негативного впливу несприятливого середовища для виховання дитини, його повноцінного розвитку і виховання.

З наведеного вбачається, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини в першу чергу повинні враховуватись інтереси самої дитини, при цьому слід брати до уваги, що дитина повинна мати не тільки право на належне харчування, житло, медичне обслуговування, отримання освіти, а й право на здорове зростання і розвиток, адже розвиток малолітньої дитини напряму залежить від умов її життя, і фактори, що негативно впливають на психологічний стан і здоров'я, повинні бути максимально виключені.

Судом достовірно встановлено, що сторони мають всі можливості для виховання власного сина, обидва мають постійне місце роботи, характеризуються позитивно, мають рівні можливості в частині надання сину належної освіти та виховання. В той же час, виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо їх дитини при визначенні його місця проживання, суд повинен діяти виключно в інтересах дитини, враховуючи думку самої дитини та прихильність останнього до одного з батьків. Як з показів свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_11, так і з показів самого малолітнього ОСОБА_3 вбачається, що батько приділяє належну увагу як утриманню, так і вихованню дитини, має беззаперечний авторитет для дитини, має душевну близькість у взаємовідносинах з сином, син зростає у позитивному психоемоційному стані для власного розвитку як особистості в цілому. З показів свідків судом встановлено, а стороною позивача не доведено протилежного, відсутність будь-якого тиску чи заборони з боку відповідача у спілкуванні з матір'ю, чинення будь-яких перешкод у їх зустрічах та спілкуванні. Крім того, посилання позивача на нанесення їй з боку відповідача тілесних ушкоджень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а кримінальне провадження, відкрите за ознаками легких тілесних ушкоджень, заподіяних зі слів позивача їй з боку відповідача, було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину та не свідчать про наявність агресивної поведінки відповідача. Відповідачем же в судовому засіданні зазначено, що тілесних ушкоджень він позивачу не наносив, а свідками вказані відомості не підтверджено, оскільки останні ніколи не бачили ніяких конфліктів у сім'ї відповідача та позивача. При цьому, з психоемоційного стану ОСОБА_3 вбачається, що останній на сьогодні не готовий для спільного проживання з матір'ю так як має відповідну душевну образу на неї, тяжко переживає розлучення батьків, не знаючи відповідних причин не проживання батьків спільно, оскільки останні не проводили будь-яких бесід із сином щодо їх розлучення та вирішення питання щодо їх спільного проживання, з огляду на що суд вважає передчасним необхідність проживання дитини з матір'ю, враховуючи перш за все неготовність та небажання дитини до даного факту та прихильність останнього до батька.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з наявних матеріалів справи щодо виконання кожним з батьків своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини та можливість створення належних умов, зважаючи на їх особисті якості та інтереси малолітньої дитини, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про визначення місця проживання дитини.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не представляється за можливе.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 141, 150, 157, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, ст.ст. 10, 11,15, 59-61, 88, 212-215, 218, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позві ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Дніпровського району м. Києва про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: