УХВАЛА іменем україни
16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Попович О.В.,

за участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 08 червня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 09/035/07-С, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 35 878 дол. США з розрахунку 13,75 % річних строком з 08 червня 2007 року по 07 червня 2017 року, також відповідно до додаткового договору № 4 до кредитного договору банк надав позивачу кредит у сумі 38 154 грн 60 коп. з ставкою 20 % строком з 08 лютого 2010 року до 07 червня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_3 за договором іпотеки від 08 серпня 2007 року № 09/035/І01/07-С передав у іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м, яка належить іпотекодавцю на праві власності.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПAT «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПAT «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПAT «Дельта Банк» прав вимоги боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ОСОБА_3 належним чином не виконав взятих зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 15 жовтня 2014 року у нього виникла заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» у сумі 763 936 грн 82 коп., з яких: 703 121 грн 72 коп. - заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С, в тому числі: сума заборгованості за кредитом - 464 694 грн 39 коп., сума заборгованості за відсотками - 238 427 грн 33 коп., 60 815 грн 10 коп. - заборгованість за додатковим договором № 4 до кредитного договору від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С, в тому числі: заборгованість за кредитом - 34 936 грн 77 коп., заборгованість за відсотками - 25 878 грн 33 коп.

Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк» просило в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С та додатковим договором № 4 до кредитного договору від 08 червня 2007року № 09/035/07-С в сумі 763 936 грн 82 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08 серпня 2007 року № 09/035/І01/07-С - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна серії НОМЕР_1, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку на підставі рішення від 04 листопада 2002 pоку № 421, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року за № 4315623.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С та додатковим договором № 4 до кредитного договору від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С в сумі 763 936 грн 82 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08 серпня 2007 року № 09/035/І01/07-С - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна серії НОМЕР_1, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку на підставі рішення від 04 листопада 2002 року № 421, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року № 4315623, шляхом застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зупинено звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 08 серпня 2007 року № 09/035/І01/07-С - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна серії НОМЕР_1, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку на підставі рішення від 04 листопада 2002 року № 421, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року № 4315623, шляхом застосування процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С та додатковим договором № 4 до кредитного договору від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С в сумі 763 936 грн 82 коп. з яких: 703 121 грн 72 коп. - заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С (в тому числі: заборгованість за кредитом - 464 694 грн 39 коп., заборгованість за відсотками - 238 427 грн 33 коп.) та 60 815 грн 10 коп. - заборгованість за додатковим договором № 4 до кредитного договору від 08 червня 2007 року № 09/035/07-С (в тому числі заборгованість за кредитом - 34 936 грн 77 коп. та 25 878 грн 33 коп. - заборгованість за відсотками), звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 08 червня 2007 року № 09/035/І01/07-С - квартиру АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м та належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна серії НОМЕР_1, виданого виконкомом Луцької міської ради 18 серпня 2003 pоку на підставі рішення від 04 листопада 2002 pоку № 421, право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_3 в реєстрі прав власності на нерухоме майно 10 січня 2004 року № 4315623, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем - ПАТ «Дельта Банк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3просить ухвалені у справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, зазначав, що іпотекодержателем дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки та направлено письмову вимогу іпотекодавцю, як це передбачено ст. 35 Закону «Про іпотеку». Судом установлено, що, отримавши письмову вимогу про усунення порушення виконання зобов'язання за кредитним договором, ОСОБА_3 жодних дій щодо усунення вказаного порушення не вчинив, заборгованість за договором не погасив. Наведене свідчить про неналежне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань та порушення прав позивача.

За таких обставин суд вважав, що слід встановити спосіб реалізації предмета застави із застосуванням процедури продажу, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною реалізації предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Крім того, судом був застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ОСОБА_3 був даний кредит в іноземній валюті та на його забезпечення ОСОБА_3 було передано в іпотеку квартиру загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м, яка використовується останнім як місце постійного проживання.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав наступне.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Указані положення зазначені і у п. 4-3 додаткового договору № 2 до іпотечного договору від 08 червня 2007 року № 09/035/101/07-С, укладеного між позивачем та іпотекодавцем. Із застереження, що міститься в іпотечному договорі (п. 4.3), убачається, що іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору може задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на іпотечне майно.

Таким чином, виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Апеляційний суд з урахуванням викладеного та доведеності неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного процесу, виходив з того, що у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування такого способу забезпечення вимог кредитора, як застосування процедури продажу нерухомого майна, встановленої Законом України «Про виконавче провадження», та відмови у передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк».

За змістом ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Апеляційний суд вважав, що оцінка предмета іпотеки має бути проведена суб'єктом оціночної діяльності на час реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно. Таке положення у повній мірі гарантуватиме захист прав та інтересів як позивача, так і відповідача, оскільки момент ухвалення судом рішення про визнання права власності та державна реєстрація такого права не співпадають у часі, що може вплинути на вартість такого майна. Крім того, в матеріалах справи містяться докази, які є суперечливими між собою саме щодо вартості предмета іпотеки, враховуючи, що оцінка об'єкта нерухомого майна проводилась в різний період.

Як вбачається з тексту договору іпотеки від 08 червня 2008 року, у п. 1.4 заставна вартість майна за згодою сторін визначена у сумі 61 936,63 доларів США, що станом на 08 червня 2007 року еквівалентно 312 718 грн, за цією ж ціною відповідно до п. 4.5 сторони погодили, що іпотекодержатель має право укласти договір купівлі-продажу майна з третіми особами.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_6, що затверджений директором ТОВ «ЕК «Професіонал» та який поданий позивачем, ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 21 жовтня 2015 року становить 700 530 грн.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності ОСОБА_7, яка подана суду апеляційної інстанції відповідачем, ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 04 листопада 2015 року становить 918 789 грн.

Жодна із сторін, після роз'ясненого судом апеляційної інстанції права, при наявності різних оцінок нерухомого майна, заявити клопотання про призначення відповідної експертизи таким не скористалась. Суд відповідно до положень ст. 143 ЦПК України з власної ініціативи не може призначити такої експертизи.

Крім того, вимога Закону про необхідність зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому еквіваленті для його подальшої реалізації стосується способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», які є відмінними від обраного позивачем способу щодо визнання права власності.

Проте з висновком апеляційного суду щодо необов'язковості зазначення початкової ціни в рішенні суду при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності погодитися не можна, оскільки у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього на суд покладено імперативний обов'язок визначити вартість іпотечного майна на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності, складеної не раніше ніж за шість місяців до ухвалення рішення про визнання права власності.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

За правилами ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Разом із тим, як роз'яснено у п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Апеляційний суд, маючи процесуальні повноваження, не перевірив стан виконання судового рішення від 26 листопада 2012 року, яким з відповідача стягнуто борг за кредитним договором, не витребував й не дослідив відповідні виконавчі документи.

Не перевірив право вимоги за іпотечним договором, чи було відступлення право вимоги, дійсний розмір заборгованості.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення апеляційним судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що у свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 18 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Волинської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.В. Попович