Справа № 603/322/16-ц
Провадження №2/603/144/2016
"12" серпня 2016 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді: Іванчука В. М.
при секретарі: Швець Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Монастириська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, -
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись про дату час та місце його проведення. Від представника позивача - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце його проведення. Про причини неявки суд не повідомив.
Згідно ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки проти постановлення заочного рішення не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:
Судом встановлено, що 05.08.2015 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу № 000375, за умовами якого відповідач зобовязався придбати та передати позивачу на умовах фінансового лізингу у користування майно, а саме: транспортний засіб «Донг фенг 240», а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.
Згідно п.1.7 договору фінансового лізингу - предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.6 ст.9 даного договору.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Згідно ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач посилається на те, що в спірному договорі фінансового лізингу, містяться несправедливі умови договору, зокрема, виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг».
Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023, згідно якого умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем не доведено, що в умовах договору одночасно наявні ознаки, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків, завдають йому шкоди.
Попри це, судом встановлено, що в діях відповідача наявні ознаки нечесної підприємницької діяльності, яка згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється.
Так, згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу.
Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства.
Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. З, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення.
Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Враховуючи наведене, суд вважає, що діях відповідача наявні ознаки нечесної підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов при яких позивач був позбавлений можливості виважено та обєктивно оцінити умови угоди, а тому наявні підстави для визнання договору недійсним.
Крім того, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 000375 від 05.08.2015 року укладений між ТзОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1 не був нотаріально посвідчений, що є обовязковим атрибутом його чинності, що випливає з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2766цс14 від 16.12.2015 року.
Вирішуючи питання в частині позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи те, що позивачем ОСОБА_1 не надано жодного документального підтвердження здійснення нею судових витрат на послуги адвоката чи іншого фахівця в галузі права, суд приходить до висновку , що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу до задоволення не підлягають.
У відповідності до ч.2 ст. 88 ЦПК України з відповідача ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» в користь держави слід стягнути 551,20 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 3, 6, 203, 215, 216, 227, 627, 806, 807 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги задоволити частково.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000375 від 05.08.2015 року, укладений між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» та ОСОБА_1.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 гривень.
На заочне рішення суду відповідачем може бути подана письмова заява до Монастириського районного суду про його перегляд протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На заочне рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: ОСОБА_3