УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження у цивільній справі

30 червня 2016 року м. Мукачево Справа № 303/3791/16-ц

2о/303/129/16

Номер рядка с.з. - 9

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В. розглянувши матеріали

за заявою ОСОБА_1

заінтересована особа управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі

про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою, на підставі якої просить встановити їй належність свідоцтва про народження дітей серії ІІ-ФМ №416836 від 08 червня 1981 року та серії ІV-ФМ №300300 та всі інші документи, де зазначено імя ОСОБА_2.

Вивчивши матеріали заяви суд констатує наступне.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

В свою чергу, частиною третьою вищевказаної статті передбачено, що суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

За визначенням, яке міститься в частині першій ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтереси особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорювальних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (частини третя та четверта ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України).

Деталізуючи порядок розгляду справ окремого провадження, цивільний процесуальний закон вирізняє таку категорію справ (пункти шостий та сьомий частини першої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України) як справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Частиною першою статті 256 Цивільного процесуального кодексу України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку.

В свою чергу частина друга вищевказаної статті містить нормативне правило відносно того, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належить до юрисдикції суду за таких умов:

1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право;

3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення;

4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Крім того, відповідно до частини третьої ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України з якою у повній мірі кореспондуються і приписи п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ.

У відповідності з положеннями частини першої ст. 2, частин першої - третьої ст. 9 Закону України від 1 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

У відповідності до п.п. 1.1, 1.14 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його складання на підставі рішення суду, а у випадках, передбачених статтею 39 Сімейного кодексу України,- висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичного представництва або консульської установи України. Розгляд питання про анулювання поновленого або повторно складеного актового запису цивільного стану проводиться за заявою заінтересованої особи або з ініціативи відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем виявлення поновленого або повторно складеного актового запису.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

За змістом ст. 17, п. 7 розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України розгляд таких справ віднесений до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, чинним законодавством визначений порядок внесення змін до актових записів цивільного стану і порядок оскарження відмови у внесенні таких змін.

З урахуванням вищевказаного, у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити на підставі п. 1 частини другої ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 8, 15, 122, 209-210 , 236, 256, Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

2. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Кость