Справа № 2/489/467/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2016 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 р. ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вказувала на те, що між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Договір позики, відповідно до якого вона надала останньому в борг кошти в сумі 55 077 дол. США. У встановлений в договорі строк відповідач свої боргові зобов'язання не виконав, в зв'язку з чим ОСОБА_4 була змушена звернутись до суду. З метою забезпечення, в подальшому, можливості виконання судового рішення Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено Ухвалу про забезпечення позову, відповідно до якої було накладено арешт на майно боржника - АДРЕСА_1. В подальшому, згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договором в позики в розмірі 46 177 дол. США, що еквівалентно 999 741 грн. 28 коп.

Однак, за час розгляду справи в Апеляційному суді, незважаючи на накладення арешту, ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.07.2015 р. продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_6 Яким, 29.07.2015 р., зазначену квартиру було відчужено на користь іншої особи - ОСОБА_7

Оскільки в зв'язку з незаконним відчуженням боржником вказаної квартири стало неможливим виконання рішення суду про стягнення грошових коштів на її користь, позивачка вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 22.07.2015 р., квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений ПН ММНО Димовим О.В. за реєстровим № 961.

В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважаючи його безпідставним.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Треті особи ПН ММНО Димов О.С. та ПН ММНО Лашина О.П. в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

10.08.2014 р. ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 55 077 дол. США строком до 31.08.2014 р. На підтвердження отримання зазначених коштів відповідачем було надано розписку. Вказана обставина встановлена Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. по справі № 22-2065 та відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_5 у встановлений в договорі строк не виконав свої зобов'язання та не повернув суму позики, ОСОБА_4 звернулась з відповідним позовом до суду.

10.09.2014 р. Центральним районним судом м. Миколаєва було винесено Ухвалу, відповідно до якої було вжито заходи по забезпеченню позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та накладено арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_5, а саме ? частину квартири АДРЕСА_4, ? частину квартири АДРЕСА_5, квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Mazda 6, д/н НОМЕР_1 до вирішення спору по суті.

22.06.2015 р. Центральним районним судом м. Миколаєва було постановлено Рішення, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики - задоволено; скасовано заходи забезпечення позову, застосовані судом. Однак вказане Рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржено позивачкою в апеляційному порядку.

Згідно Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.09.2015 р. вищезазначене Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва скасовано та постановлено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено - стягнуто з ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 46 177 дол. США, що еквівалентно 999 741 грн.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання недійсними договору позики та розписки - відмовлено. Рішення набрало законної сили.

Разом з тим, з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що за час розгляду справи апеляційним судом, а саме 22.07.2015 р., боржник ОСОБА_5 продав належну йому АДРЕСА_1 ОСОБА_6 Вищезазначений договір купівлі-продажу був посвідчений ПН ММНО Димовим О.С.

29.07.2015 р. ПН ММНО Лашиною О.П. був посвідчений договір купівлі- продажу вищевказаної квартири, за яким ОСОБА_6 продав її ОСОБА_7 При цьому, зі змісту Листа від 19.01.2016 р. за вих. № 5/01-16 ПН ММНО Лашина О.П. зазначає про те, що при посвідченні договору було перевірено реєстрацію права власності на відчужуване майно за ОСОБА_6, а також перевірено відсутність заборони відчуження квартири.

Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл. 16 ЦК "Правочини".

Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими для виконання.

У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_4 посилається на те, що в зв'язку з укладенням оскаржуваного нею правочину унеможливлюється виконання в подальшому рішення суду про стягнення грошових коштів на її користь з боржника (продавця за договором купівлі-продажу).

Між тим, для визнання правочину недійсним повинна існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог волевиявлення учасника правочину щодо настання реальних правових наслідків правочину, тощо.

Ускладнення виконання в майбутньому рішення суду не може бути підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу. Тим більше, що позивач не є стороною за цим договором та не має права власності на вказану нерухомість.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, у тому числі, між іншим, й за рахунок іншого наявного майна або коштів борника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставні та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: