Справа № 199/5032/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківський прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача, просила позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала у шлюбі з 14 травня 2005 року по 26 березня 2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3. Згідно з рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2008 року з відповідача по справі на її користь на утримання дитини були стягнуті аліменти в розмірі 600,00 грн. щомісячно. Як зазначає позивач у своєму позові, з 2007 року батько дитини перестав надавати їй будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків і практично ніяким чином не цікавився своїм сином. Станом на червень 2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 57600,00 грн. На теперішній час місце знаходження відповідача їй невідомо. 12 листопада 2010 року між нею та громадянином Португальської Республіки ОСОБА_5 до ОСОБА_8 було укладено шлюб. Позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме подальшому законному проживанню дитини з нею за кордоном, інакше її син не матиме права, як проживати в Швейцарії, де наразі проживає.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі, зазначивши, що відповідач має бажання спілкуватись з сином, він надавав дозвіл на тимчасове перебування дитини за кордоном, де зараз проживає позивач, за умови, що дитину будуть привозити до України щороку. На теперішній час, відповідач тимчасово проживає в Ізраїлі, оскільки там працює, та сплачує заборгованість по аліментам. Просили у позові відмовити.

Представник третьої особи вважав вимоги позивача недоцільними та передчасними.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005 року, який було розірвано 26 березня 2010 року, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю в Швейцарії. Відповідач по справі надав згоду на тимчасовий виїзд дитини у супроводі матері, а саме на період з 04.07.2013 року по 04.07.2016 року, що підтверджується заявою від 04.07.2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огневою Ю.Є. Як було встановлено в ході розгляду справи, станом на 04.10.2016 року, позивач не забезпечила повернення дитини в Україну та дитина залишається тимчасово проживати разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач по справі з 2015 року тимчасово проживає в країні Ізраїль у зв'язку з трудовими відносинами.

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2008 року, з відповідача на користь позивача на утримання сина були стягнуті аліменти у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 15 липня 2008 року до досягнення дитиною повноліття.

Станом на 01.09.2016 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 становить 52000,00 грн.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Та як передбачено ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач під час перебування дитини на території України приймав участь у його вихованні та спілкувався з сином, що підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_7, а також фотокартками, що знаходяться в матеріалах справи та досліджені судом. Також, судом встановлено, що відповідач був ініціатором спілкування з сином через соціальні мережі інтернет та сплати грошових коштів на утримання сина, проте, позивач відмовила у наданні банківського рахунку та можливості спілкування з сином, що підтверджується відповідними виписками зі сторінок соціальних мереж. Крім того, відповідач має намір в подальшому спілкуватись з сином ОСОБА_3, який наразі незаконно перебуває за межами України, що перешкоджає батькові виконувати свої батьківські обов'язки. Крім того, відповідачем сплачені поточні аліменти за вересень-жовтень 2016 року в розмірі 1200,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради від 17.10.2016 року № 4/4-1798 останній вважає позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, передчасним та недоцільним.

Враховуючі вищенаведені обставини, судом не встановлено та не надано позивачем доказів винної поведінки ОСОБА_2 та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Не містять такого обґрунтування конкретними обставинами та відповідних доказів ні позовна заява, ні матеріали справи. Головна мотивація позовних вимог, викладена представником позивача в судових засіданнях, полягала лише в можливості безперешкодного перетину кордону України дитиною без згоди батька.

Враховуючи вищевикладене, а також заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, його бажання налагодити контакт з дитиною, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а інші заходи впливу відносно нього не здійснювались, підстави для позбавлення батьківських прав на підставі ст.164 СК України відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,- відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя