Номер провадження: 22-ц/785/5290/16
Головуючий у першій інстанції Шумейко М. Т.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 28 січня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, про відновлення порушеного права, усунення перешкод у спілкуванні та встановлення способу здійснення батьківських прав з виховання та утримання неповнолітніх дітей,

встановила:

12 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 2100 грн. щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 29.12.2025 року та на доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн. щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття,тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 14.09.2015 року Теплодарським міським судом Одеської області. В даному шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час відповідач проживає окремо, а діти проживають разом з позивачем. Відповідач допомоги на утримання дітей добровільно не надає.

Відповідач позовні вимоги визнав частково та надав суду зустрічний позов до ОСОБА_4, Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Теплодарської міської ради про відновлення порушеного права, усунення перешкод у спілкуванні та встановлення способу здійснення батьківських прав з виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Свої вимоги мотивував тим, що позивач по первісному позову та відповідач по зустрічному ОСОБА_4 чинить систематичні перешкоди щодо здійснення ним батьківських прав та обов'язків. Також заперечував стосовно сплати аліментів, оскільки він не згоден з розрахунком суми в розмірі 3800 грн., що не є справедливим розподіленням 50% на 50%.

Також позивач по зустрічному позову вважав, що періодичні сезонні витрати на одяг, їх необхідність, ціна, придбання мають ситуативний характер, а тому мають вирішуватися батьками за спільною згодою, за мірою виникнення такої необхідності.

Крім того, ОСОБА_3 заперечував і стосовно стягнення коштів на сплату комунальних послуг, у зв'язку з тим, що питання щодо місця мешкання дітей було вирішено при розірванні шлюбу.

Також у зустрічному позові позивач ОСОБА_3 зазначив, що має можливість та бажання забезпечувати своїх дітей не тільки в грошовій, але й в натуральній формі.

На підставі викладеного, враховуючи доповнення до позовної заяви, просив суд заборонити ОСОБА_4 чинити йому перешкоди у реалізації його батьківських прав наданих йому чинним законодавством України, зокрема заборонити перешкоджати йому у особистому спілкуванні, спілкуванні засобами зв'язку та вихованні їх спільних дочки та сина, спільно проводити вільний час, безперешкодно отримувати будь яку інформацію стосовно їх дітей, їх місцезнаходження, стану їхнього здоров'я, харчування, навчання, потреб, їх денного розкладу та його зміни (за наявності), заборонити перешкоджати здійсненню його переважного права перед іншими особами на особисте виховання їх дітей;

Також ОСОБА_3, з метою забезпечення та гарантування дотримання в подальшому його батьківських прав, просив роз'яснити ОСОБА_4 зміст ч.1, ч.2 ст.141, ст.150; ст.151, ст.153; ст.155, ч.2, ч.3 ст.157 СК України, щодо його прав як батька спільних дітей; просив суд визнати його право надавати утримання в натуральній, еквівалентній грошовій формі, а також встановити спосіб ведення обліку та заліку утримання у натуральній формі; просив суд розділити обов'язок батьків по утриманню дітей порівну, 50% утримання призначити за батьком та 50% утримання залишити за матір'ю, по 50% на кожного з батьків, що відповідало би своїй меті та принципам взаємодопомоги, справедливості та рівності прав і обов'язків батьків; просив суд визнати Висновок Комісії з питань захисту прав дітей Теплодарської міської ради Одеської області №11 від 25.12.2015 року - таким, що порушує його законні права та інтереси його дітей, зокрема права на спілкування та відповідно таким, що не має чинності.

Рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 28 січня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами у справі, позивач ОСОБА_4 і відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 07 липня 2007 року по 14.09.2015 року. Від даного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розірвання шлюбу між вказаним подружжям, їх неповнолітні діти залишились проживати за матір'ю ОСОБА_4

У зв'язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо способу виховання і утримання дітей, Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області був складений Висновок, згідно якого відповідачу ОСОБА_3 були призначені зустрічі з його малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в І та ІІІ вихідні місяця з 10.00 годин суботи до 15.00 годин неділі. Також ОСОБА_3 було дозволено зустрічати, проводжати дітей зі школи та дитячого садка, за умови погодження з матір'ю (а.с. 97).

У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вищевикладені обставини вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірними в даному випадку є питання про те, чи зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей батьки - ОСОБА_4 і ОСОБА_3, в якому розмірі, а також в натуральній формі; чинить чи не чинить перешкоди ОСОБА_4 в зустрічах з дітьми ОСОБА_3 та яким чином слід усунути ці перешкоди; чи відповідає вищевказаний Висновок Комісії законодавству України та чи не порушує він прав та обов'язків дітей і їх батька ОСОБА_3; чи має ОСОБА_3 переважне право перед іншими особами на особисте виховання їх дітей і безперешкодно зустрічатися з ними в будь-який час, чи зобов'язаний ОСОБА_3 нести додаткові витрати на розвиток сина ОСОБА_5

З огляду на вищевказані питання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у відповідності до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натуральній формі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У зв'язку з викладеними обставинами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, оскільки він не має постійного і регулярного доходу.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні його зустрічного позову про стягнення з нього аліментів у натуральній, еквівалентній грошовій формі, є необґрунтованими і безпідставними, оскільки стягнення за судовим рішенням аліментів у натуральній формі діючим сімейним законодавством України не передбачено.

Так, за змістом ч.2 ст.181 СК України один із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі лише за домовленістю між батьками дитини, а не за судовим рішенням.

Оскільки матеріали справи не містять доказів домовленості між батьками дітей щодо їх утримання в натуральній формі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню в цій частині не підлягають.

Що стосується розміру аліментів, які суд стягнув з ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей, у сумі 2100 грн. та 1700 грн., відповідно, то колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги та висновком суду в цій частині.

Так, у відповідності до сімейного законодавства України обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним, проживання батька окремо від дитини не звільняє його від обов'язків щодо утримання та виховання дитини.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначив, що він бажає утримувати дітей, однак у рівних частках з матір'ю, тобто по 50 % з кожного.

Більш того, у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що має можливість витрачати на дітей 3000 грн. та не заперечив проти пояснення позивача, стосовно його щомісячного доходу у розмірі від 20000 грн. до 40000 грн.

За змістом ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що кожен із батьків має утримувати дітей в рівних частках. Разом з тим, оскільки діти сторін проживають з матір'ю - позивачем у справі ОСОБА_4 і перебувають на її утриманні, яка надає їм допомогу у загальному розмірі не менше 3000 грн., з відповідача на їх користь мають бути стягнуті аліменти в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно, а всього 3000 грн. до досягнення кожною дитиною повноліття.

У зв'язку цим, рішення суду слід змінити, в частині розміру аліментів, та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача щомісячно, у твердій грошовій сумі по 1500 грн. на кожну дитину, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Доводи апелянта ОСОБА_3 з приводу того, що на час розгляду справи він дійсно отримував вищезазначений дохід, однак на даний час у нього відсутній дохід, який би давав йому можливість утримувати дітей у загальному розмірі 3000 грн. щомісячно, то вони є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення на час його ухвалення.

У разі, якщо на даний час матеріальне або сімейне становище сторін змінилось, то це є підставою для звернення до суду із позовними вимогами про зменшення або збільшення розміру аліментів, в залежності від наявних обставин, як то передбачено ст. 192 СК України.

На даний час зазначені обставини не є предметом апеляційного розгляду справи.

Що стосується рішення суду, в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість понесених додаткових витрат на розвиток сина ОСОБА_5 у розмірі 725 грн., то колегія суддів погоджується з висновком суду в цій частині, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається із заяви ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог від 22.12.2015 року (а.с.69-70), а також довідки директора Теплодарської дитячої музичної школи від 09.10.2015 року № 01-16/108, неповнолітній син сторін ОСОБА_5 навчається у Теплодарській дитячій музичній школі у 1 класі образотворчого мистецтва та 1 класі гри на гітарі, плата за навчання в рік складає 900 грн. (а.с.78).

У зв'язку з цим, позивач ОСОБА_4 10.09.2015 року придбала для сина музичний інструмент - гітару, чохол для неї та струни, загальною вартістю 1450 грн. (а.с.80).

З цих підстав, та у відповідності до вимог ст. 185 СК України, відповідач по первісному позову ОСОБА_3 зобов'язаний нести половину додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, в даному випадку розвитком здібностей дитини.

У зв'язку з цим, суд правомірно стягнув з відповідача ОСОБА_3 половину зазначених додаткових витрат, що складає 725 грн.

Посилання апелянта на те, що він не давав згоди на придбання сину гітари, оскільки можливо у нього немає здібностей гри на ній, а є інші здібності, в даному випадку не спростовують рішення суду про необхідність стягнення з нього половину вартості вказаного музичного інструменту, чохла та струн.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що він також приймає участь в утриманні дітей, купує їм одяг, медикаменти і продукти харчування, в даному випадку вищевикладеного висновку суду не спростовують.

Крім того, апелянт ОСОБА_3 не надав суду доказів, що всі придбані ним товари (а.с.99-100) були придбані саме для неповнолітніх дітей сторін.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_3, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є необґрунтованим та таким, що не може бути задоволеним, виходячи з наступних підстав.

Так, дійсно ч.ч. 1,2 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Однак, в ході розгляду справи судом першої інстанції не було встановлено наявність перешкод для спілкування ОСОБА_3 з його малолітніми дітьми, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність порушення будь-яких батьківських прав, передбачених СК України.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на те, що він також як і мати неповнолітніх дітей - позивач ОСОБА_4 має право на безперешкодні зустрічі з дітьми, перевагу над іншими особами у спілкуванні з ними і повністю контролювати їх виховання, проживання, навчання і побут, є обґрунтованими, однак лише частково.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що як було зазначено вище, рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 14.09.2015 року, після розірвання шлюбу між сторонами, їх неповнолітні діти залишись проживати з матір'ю - позивачем ОСОБА_4

З цих підстав, у разі перешкоджання матір'ю ОСОБА_4 батьку ОСОБА_3 в зустрічах з дітьми і їх вихованні, останній має право звертатись до органу опіки та піклування з заявою про вирішення цих питань, визначення порядку спілкування з дітьми і участі в їх вихованні.

І лише у разі, якщо особа, з якою проживають діти, ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Зважаючи свої права на спілкування з дітьми порушеними, апелянт ОСОБА_3 звернувся із відповідною заявою до Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області, який є органом опіки і пікулванняв даній територіальній адміністративній одиниці, про усунення його прав як батька у спілкуванні з дітьми.

Зазначена заява була розглянута Комісією з питань захисту дітей 13.08.2015 року, яка є консультативно-дорадчим органом органу опіки і піклування, та після заслуховування сторін, комісією було вирішено рекомендувати сторонам вирішити ситуацію мирним шляхом (а.с.115).

Не вирішивши даний спір, в подальшому до зазначеної Комісії вже звернулась позивач ОСОБА_4, з посиланням на те, що вона не заперечує проти зустрічей відповідача ОСОБА_3 з дітьми, однак він, не попереджуючи її, забирає дітей із шкільного і дошкільного закладів, у зв'язку з чим вона просила встановити час спілкування відповідача з дітьми.

У відповідності до протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дітей Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 23.10.2015 року № 09, засідання не відбулось через неявку на нього відповідача ОСОБА_3 (а.с.116).

Наступне засідання також не відбулось, оскільки ОСОБА_3 попросив Комісію не розглядати питання до вирішення спору в суді, про що мається відповідний протокол № 10 від 27.11.2015 року (а.с.117).

Лише 25.12.2015 року вищевказана Комісія на своєму засіданні, протокол № 11, склала Висновок, згідно якого відповідачу ОСОБА_3 були призначені зустрічі з його малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в І та ІІІ вихідні місяця з 10.00 годин суботи до 15.00 годин неділі. Також ОСОБА_3 було дозволено зустрічати, проводжати дітей зі школи та дитячого садка, за умови погодження з матір'ю (а.с. 97, 118).

Таким чином, органом опіки і піклування визначено, яким чином відповідач ОСОБА_3 має право приймати участь у зустрічах з малолітніми дітьми, спілкуванні з ними та у їх вихованні.

Однак, не погоджуючись із вказаним Висновком, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду з даним зустрічним позовом, в якому окрім інших вимог, просив визнати даний Висновок таким, що протирічить діючому законодавству України і порушує його права як батька неповнолітніх дітей.

Тобто ОСОБА_3 не надав суду доказів того, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у зустрічах з дітьми у спосіб, визначений у Висновку вказаної Комісії, а оскаржує саме цей Висновок.

З цих підстав, та враховуючи, що матеріали справи не містять доказів перешкоджання ОСОБА_4 у зустрічах ОСОБА_3 з дітьми, спілкуванні з ними та у їх вихованні, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення йому перешкод у цьому.

Що ж стосується доводів апелянта про незаконність Висновку Комісії з питань захисту прав дітей Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 25.12.2015 року, протокол № 11, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і безпідставними.

Так, як вбачається з матеріалів справи, Комісія розглядала саме заяву ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3 просив не розглядати спірні питання щодо його зустрічей з дітьми, участі в їх вихованні та утриманні, до вирішення спору в суді.

Висновок був прийнятий у відповідності до вимог ст.ст. 72, 74 Порядку провадження органом опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок) та п.2 ст. 4 Типового положення про Комісію з питань захисту прав дитини (далі - Типове положення), а також з урахуванням прав неповнолітніх дітей та їх батьків.

Підстав вважати, що даний Висновок порушує права батька ОСОБА_3 матеріали справи не містять, оскільки способом, який визначений вказаною Комісією, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 наділений правами на зустрічі з дітьми, спілкуванні з ними, на їх виховання та утримання.

З цих підстав, та враховуючи, що даний Висновок носить рекомендаційний характер, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про скасування цього Висновку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в тій частині, що Висновок Комісії з питань захисту прав дітей Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 25.12.2015 року носить рекомендаційний характер, оскільки як було вказано вище, згідно Типового положення Комісія є консультативно-дорадчим органом.

Так, у відповідності до ст.ст. 19,158, 159 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органів опіки та піклування. Останній визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, та на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, виносить відповідне Рішення.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 19 СК України звернення особи за захистом до органу опіки та піклування, не позбавляє особу права на звернення до суду.

Однак, у разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

З цих підстав, у даній справі орган опіки та піклування свого Рішення не виносив.

Проте, саме це Рішення могло бути обов'язковим для виконання, у відповідності до вищевказаних норм сімейного права, та на що посилається апелянт ОСОБА_3

У відповідності до ч. 4 та ч. 5 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування у аналогічних спорах є обов'язковим.

На підставі вказаних норм сімейного права та у відповідності до ст. 74 вищевказаного Порядку орган опіки та піклування надає суду письмовий Висновок з цього питання, який в свою чергу не є обов'язковим для виконання і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, які маються в матеріалах справи.

Вимоги апелянта ОСОБА_3 щодо його переважного права перед іншими особами на спілкування з дітьми і їх вихованні, не можуть бути задоволені, оскільки не передбачені діючим сімейним законодавством України.

Крім того, не можуть бути задоволені вимоги ОСОБА_3 про те, що він має право безперешкодно і у будь-який час спілкуватись з дітьми, без обмеження буд-яким часом, оскільки, як було зазначено вище, батьки неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розлучені за рішенням суду, після чого діти залишились проживати з матір'ю.

З цього часу, всі спірні питання щодо виховання, спілкування і утримання дітей мають вирішуватись за спільною домовленістю батьків. У разі відсутності такої домовленості, то за рішенням органу опіки і піклування, а у разі невиконання цього рішення - за рішенням суду.

Зазначені обставини свідчать про те, що після розірвання шлюбу, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3, за відсутності його домовленості з ОСОБА_4 щодо виховання, спілкування та зустрічей з неповнолітніми дітьми, має виконувати з цього приводу рішення суду.

Що стосується доводів апелянта про нецільове використання аліментів позивачем ОСОБА_4, то вони є безпідставними і недоведеними, оскільки матеріали справи не містять відповідних і належних доказів цих доводів.

Крім того, обов'язок щодо перевірки цільового використання аліментів лежить на органах опіки та піклування, які здійснюють відповідну перевірку за заявою платника або за власною ініціативою (ч.1 ст.186 СК України), куди ОСОБА_3 з цього приводу не завертався і які не встановили зазначених обставин.

Також слід вказати, що виключного переліку того, на що повинні витрачатися грошові кошти законом не встановлено, але вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, придбання речей необхідних для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Доводи ОСОБА_4 про те, що аліменти використовуються і мають використовуватись в подальшому саме на вищевказані цілі, матеріалами справи не спростовані.

Крім викладеного, слід зазначити, що у відповідності до ч.2 ст.186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів, платник аліментів має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Однак апелянт ОСОБА_3 із зазначеними вимогами до суду не звертався.

Також суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про роз'яснення ОСОБА_4 змісту його батьківських прав.

Так, колегія суддів зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 ознайомлена з сімейним законодавством, у тому числі і з батьківськими правами ОСОБА_3, у зв'язку з чим додаткового роз'яснення цих прав за рішенням суду не вимагається.

Та обставина, що суд не мотивував своє рішення в цій частині, є формальною, та не є підставою для його скасування, як то передбачено ч. 2 ст. 308 ЦПК України, згідно якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3, які дані ним в суді апеляційної інстанції стосовно того, що на даний час ОСОБА_4 та їх неповнолітні діти проживають в м. Одесі, у зв'язку з чим він позбавлений можливості бачитись з ними, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як було зазначено вище, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Всі викладені апелянтом ОСОБА_3 обставини, стосуються подальшої поведінки сторін щодо виховання, спілкування і утримання дітей, яка не була предметом розгляду органу опіки та піклування, а також суду, а тому не може бути предметом апеляційного розгляду.

Разом з тим, первісний позивач ОСОБА_4 надала суду апеляційної інстанції пояснення, згідно яких вона жодним чином не перешкоджає ОСОБА_3 у зустрічах з дітьми, спілкуванні з ними, їх вихованні та утриманні, у спосіб, визначений Комісією з питань захисту прав дітей Виконавчого комітету Теплодарської міської ради Одеської області від 25.12.2015 року, однак ОСОБА_3 не бажає діяти у відповідності з Висновком вказаної Комісії.

Зазначені доводи ОСОБА_4 матеріалами справи не спростовані.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти первісних позовних вимог, доводів зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду в частині визначення розміру аліментів, не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують.

У зв'язку з цим, рішення суду, в частині розміру аліментів, слід змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду в іншій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 28 січня 2016 року, в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітніх дітей змінити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. (одна тисяча п'ятсот гривень) на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 12 жовтня 2015 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Ю.І. Кравець