1Справа № 335/2572/16-ц 2/335/917/2016
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2016 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її бабуся ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу. За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, за яким вказану квартиру заповідала позивачеві. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 за законом немає. Позивач пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона з вересня 2014 р. працює та проживає у місті Києві, що підтверджується її трудовою книжкою та довідкою з місця роботи. Позивач вважає, що пропустила строк з поважних причин, тому посилаючись на вказані обставини та на вимоги ст. ст. 1270, 1272 Цивільного кодексу України, просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці після набрання рішенням суду законної сили.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, пояснила суду, що позивач була переведена у 2014 році на роботу до міста Київ. Зазначена обставина ускладнила її приїзд до міста Запоріжжя після смерті її бабусі з метою оформлення своїх спадкових прав. Крім того, зазначила, що до нотаріуса необхідно подавати не лише заяву про прийняття спадщини, а й оригінали правовстановлюючих документів на майно та заповіту. Всі документи зберігались у квартирі в місті Запоріжжі. Зауважила, що вона пропустила строк на прийняття спадщини всього на три місяці. Просила позов задовольнити.

Від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову, в яких представник просив розглянути справу за його відсутності. В запереченнях зазначив, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач мала право направити до нотаріуса заяву про прийняття спадщини поштою, але таким своїм правом позивач не скористалась. Крім того, позивач взагалі не зверталась до нотаріуса із заявою, що свідчить про відсутність порушень цивільних прав позивача, які б підлягали судовому захисту. Просив у позові відмовити. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів та з урахуванням наданих ним заперечень проти позову.

Заслухавши представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 25 червня 2015 року, актовий запис № 4550.

Після смерті ОСОБА_3 залишилися спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 22 травня 1996 року. Право власності померлої на квартиру було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 24 травня 1996 року (арк. справи 19-21).

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 6 червня 2002 р., за яким вказану квартиру заповідала ОСОБА_4. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 1447 (арк. справи 11).

29 квітня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 180 (арк. справи 10). Внаслідок укладення шлюбу дружина змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_6.

Інших спадкоємців за законом або за заповітом після смерті ОСОБА_3 в судовому засіданні не встановлено, внаслідок чого відповідачем за даним позовом є територіальна громада в особі Запорізької міської ради.

Положеннями ст.ст. 1217, ч.ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

За правилами ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що до нотаріальної контори протягом шести місяців із заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася, документи про те, що на час смерті матері позивач разом з нею проживала в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з копії трудової книжки позивача 25 вересня 2014 року вона була переведена на посаду керуючого магазином відділення мережі магазинів «Простор» Київського регіону, де працювала до 21 вересня 2015 р. 29 вересня 2015 р. позивача було прийнято до ТОВ «Фоззі-Фуд» на посаду керуючого магазином у виробничий відділ (арк. справи 23-24). Згідно з довідкою ТОВ «Фоззі-Фуд» від 17 лютого 2016 р. № 16, ОСОБА_2 дійсно працює в ТОВ «Фоззі-Фуд» на вищевказаній посаді за адресою: м. Київ, пр. Маяковського, 43/2 з 29 вересня 2015 р. по теперішній час (арк. справи 25).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику в справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд України в Постанові від 26.09.2012 року №6-85цс12 висловив правову позицію, згідно з якою право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивачем було пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона працювала в м. Київ, в той час як спадкове майно знаходиться у м. Запоріжжя. Наданими позивачем документами підтверджено, що з вересня 2014 р. вона постійно працювала у м. Київ, яке є значно віддаленим від м. Запоріжжя, що, на переконання суду, свідчить про наявність об'єктивних складнощів в позивача для прийняття спадщини в м. Запоріжжя.

Також суд враховує і те, що після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини до моменту звернення позивача до суду пройшов невеликий проміжок часу. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні. ОСОБА_3 за життя висловила своє волевиявлення та розпорядилась належним їй майном на випадок смерті шляхом складання заповіту саме на ім'я позивача. І тому в даному випадку буде законним та справедливим визначення позивачеві додаткового строку на прийняття спадщини.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що позивач не довела наявність її порушених цивільних прав, оскільки не зверталась до нотаріуса, оскільки строк на прийняття спадщини було нею пропущено, і поновити своє порушене право іншим шляхом, ніж в судовому порядку, неможливо (незалежно від наявності факту звернення до нотаріуса після спливу такого строку).

Також суд вважає непереконливим заперечення відповідача в частині можливості надіслання до нотаріуса заяви поштою, що передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, оскільки цей Порядок є нормативно-правовим актом, який підлягає застосуванню саме нотаріусами при вчиненні нотаріальних дій, а не громадянами. Крім того, п. 3.5 гл. 10 розділу ІІ вказаного Порядку передбачає дії нотаріуса у разі, якщо до нього надійшла поштою заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена. Отже, цей пункт стосується саме дій нотаріуса у конкретно визначеній ситуації, яка в даному випадку місця не мала.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 1268, 1270, 1278 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 1 квітня 2016 р.

Повний текст рішення виготовлено 4 квітня 2016 р.

Суддя А.В. Шалагінова