Єдиний унікальний номер: 448/27/16-ц
Провадження № 2/448/68/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

11.02.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого судді Борисенко В.В.

при секретарі Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області з участю третіх осіб Мостиської державної нотаріальної контори, Мостиського районного управління юстиції Львівської області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області та ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2016 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила суд визнати за нею право власності на будинковолодіння та прибудову веранду, які заходяться за адресою: с. Конюшки, вул. Польова, 11, Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла 21.10.2014 року.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що вищевказаний житловий будинок належав її матері ОСОБА_3, яка померла 21.10.2014 року, зазначивши, що її (позивачки) батько ОСОБА_4 помер ще в 1965 році. Дане будинковолодіння відноситься до суспільної групи «колгоспний двір», де станом на грудень 1990 року проживала лише її матір (голова двору).

Зазначала, що 08.12.1990 року її матір ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 (третя особа у справі).

Вказувала, що за свого життя матір склала заповіт, котрим все своє майно заповіла їй (позивачці у справі). Вона (як єдиний спадкоємець за заповітом) вчасно звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття даної спадщини, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено та рекомендовано для реалізації своїх спадкових прав звернутися до суду.

Стверджувала, що ОСОБА_2 (третя особа у справі) на дану спадщину не претендує та членом колгоспного двору не був.

Крім того вказувала, що ще до одруження за життя її матірю було розпочато зведення прибудови (веранди) без дозвільної проектної документації, однак на земельній ділянці, виділеній для обслуговування її житлового будинку.

Позивачка в судове засідання не зявилася, однак подала заяву, в якій просила суд слухати дану справу у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просив справу слухати без його участі; проти позову не заперечує.

Третя особа у справі ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав заяву, де вказав, що йому відомо про наявність даного позову в суді, а також підтвердив той факт, що він проживав у вказаному колгоспному дворі, однак лише з 08.12.1990 року. Крім того, зазначив, що усвідомлюючи значення своїх дій та можливість керувати ними, підтверджує, що на спірне майно не претендує та відмовляться від нього в користь ОСОБА_1 позивачки у справі.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Представники третіх осіб Мостиського РУЮ Львівської області та Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області були належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи, однак в суд не зявилися та не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: с. Конюшки, вул. Польова, 11, Мостиського району Львівської області, відноситься до суспільної групи колишній колгоспний двір, де згідно погосподарських книг в період 1988 1991 років проживали голова двору ОСОБА_5, яка із 24.11.1990 року, у звязку з одруженням з ОСОБА_2 (третьою особою у справі), змінила прізвище на «Дзюба», так як перший чоловік помер ще 1965 році, а також її чоловік ОСОБА_2 (третя особа у справі).

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Відтак, оскільки ОСОБА_2 проживав у зазначеному господарстві лише близько пяти місяців із вказаного періоду, то на думку суду, такий не набув права на часку у даному колгоспному дворі.

21.10.2014 року померла ОСОБА_3, яка за життя склала заповіт, котрим все своє майно заповіла доньці позивачці у справі. Даний заповіт ніким не оспорювався та не відмінявся. Спадкоємцям, яким би належало право на обовязкову частку у даній спадщині є чоловік померлої ОСОБА_2, однак такий у встановлені строки від своєї частки відмовився у користь позивачки.

Позивачка у встановлені строки звернулася в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом їй було відмовлено, зокрема на спірний будинок, через відсутність правовстановлюючих документів на такий.

Крім того, як встановлено судом, ще за життя (до одруження з ОСОБА_2П.) спадкодавцем ОСОБА_3 було зведено у 1989 році прибудову до спірного житлового будинку, а саме веранду, яку було збудовано самовільно без дозвільної проектної документації, однак на земельній ділянці, виділеній для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3

Згідно тлумачень ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», прибудова вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку.

У відповідності до визначення термінів викладених в Законі України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» від 22.12.2006 року № 525-V, реконструкцією жилого будинку вважається перебудова жилого будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості жилих квартир, загальної та жилої площі тощо, повязана із зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників.

Загальна площа житлового будинку, який знаходиться за адресою: с. Конюшки, вул. Польова, 11, Мостиського району Львівської області, становить 59,8 кв.м., що включає: дві кімнати, кухню, коридор, комору, а також самовільно збудовану веранду (тамбур), площа якої становить 13,0 кв.м. Наведену інформацію взято з технічного паспорта на садибний (індивідуальний житловий будинок) № 11 по вул. Польова в с. Конюшки Мостиського району Львівської області, який виготовлено станом на 25.11.2015 року на імя ОСОБА_1

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копія свідоцтва про смерть серії І-СГ №354633 від 21.10.2014 року; копія спадкової справи № 53/2015 до майна померлої 21.10.2014 року ОСОБА_3; довідкою Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області № 02-09/15 від 25.01.2016 року; а також іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Як вбачається з розяснень п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, на підставі ч.3 ст.376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_6 про технічний огляд на відповідність державним будівельним нормам реконструкції житлового будинку № 11 по вул. Польовій, що в с. Конюшки Мостиського району Львівської області, встановлено що вказана реконструкція (прибудова веранди) відповідає чинним будівельним нормам і правилам та є технічно можливою для експлуатації.

У відповідності до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст.1273 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги, що самочинно зведена реконструкція, а саме прибудова до будинку веранда, що знаходиться за адресою: с. Конюшки, вул. Польова, 11, Мостиського району Львівської області, зведена на земельній ділянці, яка була надана ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, зважаючи, що вказана прибудова відповідає чинним будівельним нормам і правилам та є технічно можливою для експлуатації, а також як самочинне будівництво не порушує права інших осіб, враховуючи, що позивачка спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 прийняла, однак в позасудовому порядку позбавлена можливості належним чином оформити свої спадкові права, так як на спірне майно відсутні правовстановлюючі документи, крім того, зважаючи, що ОСОБА_2, як спадкоємець обовязкової частки в даній спадщині, від такої відмовився у користь позивачки, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги є підставними та підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 1241, 1268 1270, 1273 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 3, 11, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителькою м. Львів, вул. В.Великого, 31/86, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та на самочинну прибудову веранду (тамбур), що знаходяться за адресою: с. Конюшки, вул. Польова, 11, Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 21.10.2014 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_7