У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал», треті особи: ОСОБА_5, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Миколаєві, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що він перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» (далі - ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал»).

12 квітня 2010 року під час виконання трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму. На підставі висновку МСЕК від 17 листопада 2011 року за наслідками травми йому встановлена інвалідність ІІ групи, ступінь втрати професійної працездатності - 75 %. Через отриману травму він тривалий час перебував на лікуванні, у зв'язку з чим протягом 2010-2015 років поніс витрати на придбання ліків, медичні послуги, витрати на виготовлення копій документів, листування та судові витрати.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 квітня 2013 року особою, винною у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві, що спричинило тяжкі наслідки, визнано працівника ТОВ «Стивідорна компанія «Нікмет-Термінал» - ОСОБА_5

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на його користь натуральну шкоду розмірі 24 110 гривень 60 копійок.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07 серпня 2014 року вирок Заводського районного суду від 08 квітня 2013 року відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишено без змін.

На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 225 316 гривень 98 копійок майнової шкоди та 2 000 000 гривень - моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області

від 15 березня 2016 року, позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що обов'язок здійснення відшкодування витрат на лікування, а також проїзд до місця лікування, пов'язаних з наслідками нещасного випадку, мають бути компенсовані за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, у зв'язку з чим з урахуванням положень ст. 173 КЗпП України та ст. 9 Закону України «Про охорону праці», дійшов обґрунтованого висновку про те, що у відповідача не виникає обов'язку з відшкодування позивачу вартості таких витрат.

Вирішуючи спір в частині вимог про відшкодування витрат на оплату нотаріальних дій, виготовлення копій документів та листування, суди виходили з відсутності причинного зв'язку між діями відповідача та понесеними позивачем витратами у зв'язку з отриманою травмою, а тому дійшли обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Встановивши, що позивачем понесені витрати на оплату правової допомоги, а також у зв'язку з проведенням судово-психологічної та судово-економічної експертиз при розгляді іншої справи, суди вірно вважали, що питання про відшкодування таких витрат повинно вирішуватись у тій справі, в якій вони понесені, а тому обґрунтовано відмовили у задоволенні позову в цій частині.

Врахувавши, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18 квітня 2013 року вирішено питання про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав про задоволення позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур