Справа № 462/2506/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 жовтня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Кирилюк А.І.

при секретарі Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку „Надра" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на належну відповідачам квартиру АДРЕСА_1, застосувавши процедуру реалізації майна з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, за ціною встановленою в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", для задоволення грошових вимог позивача. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2006р. між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №543172-1/02, за яким ОСОБА_3 було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 11100 дол. США з терміном повернення до 21.12.2016р., із відсотковою ставкою за користування кредитними коштами із розрахунку 11,00 % річних. 21.12.2006р. між ВАТ КБ "Надра" та відповідачами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 і ОСОБА_2 передали в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №543172-1/02 від 21.12.2006р., квартиру АДРЕСА_1, яка складається з однієї житлової кімнати площею 18,7 кв.м та кухні і належить відповідачам на праві приватної власності. ОСОБА_3 свої обов'язки за кредитним договором №543172-1/02 від 21.12.2006р. не виконує, зокрема, припинив погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитними коштами, чому позивач, відповідно до умов даних договорів, просить звернути стягнення на предмет іпотеки- квартиру АДРЕСА_1

Представник позивача у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 21.12.2006р. отримав у ВАТ „КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ „КБ „Надра", кредит на споживчі потреби у розмірі 11100 дол. США з терміном повернення до 21.12.2016р., із відсотковою ставкою за користування кредитними коштами із розрахунку 11,00 % річних, про що сторони уклали кредитний договір №543172-1/02 від 21.12.2006р. /а.с.7-8/.

В забезпечення виконання умов кредитного договору №543172-1/02 від 21.12.2006р., між ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ „КБ „Надра" та ОСОБА_1 від свого імені та від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності було укладено договір іпотеки від 21.12.2006р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу - Цибко Т.Б. за №3787 /а.с.9-10/, на підставі якого майнові поручителі, якими виступили відповідачі, зобов'язувалися відповідати перед ВАТ „КБ "Надра" за належне виконання ОСОБА_3 умов даного кредитного договору щодо сплати кредиту та інших передбачених кредитним договором виплат та передали банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 яка складається з однієї житлової кімнати площею 18,7 кв.м та кухні, загальною площею 36,7 кв.м, що належить їм на праві власності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.04.2010р. стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь ВАТ „КБ "Надра" 82952 грн. 57 коп. - заборгованості за кредитним договором, а також 830 грн. 00 коп. - судового збору та 30 грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З розрахунку заборгованості /а.с.12/ вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 21.12.2006р. станом на 01.04.2014р. становить 19325,51 дол. США та 23804,95 грн., в тому числі 10195,77 дол. США заборгованості по кредиту, 6079,69 дол. США заборгованість по відсотках, 96,57 дол. США нарахованих відсотків за період 01.03.2014р.-31.03.2014р., 2953,48 дол. США плати за користування кредитом і визначена в іноземній валюті та 11597,06 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків, 12207,89 грн. штрафу.

Згідно ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу.

За змістом ч. 1, 2 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст. 25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Разом з тим, 11 червня 2014р. набув чинності Закон України „Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", відповідно до якого на даний час не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України „Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України „Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершенного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Тобто, даний закон визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Так, відповідно до кредитного договору №543172-1/02 від 21.12.2006р. (а.с.7-8) та договору іпотеки від 21.12.2006р. (а.с.9-10) ОСОБА_3 отримав кредит в іноземній валюті, а у забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору ОСОБА_1 від свого імені та від імені ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м. Вказана квартира використовується відповідачкою ОСОБА_1 як місце постійного проживання (а.с.14-15, 25, 30). Даних про наявність у ОСОБА_1 іншого житла немає.

Разом з тим, в у цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення суду на час дії закону не підлягає виконанню, але не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, суд приходить до висновку, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 є піставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Враховуючи викладене, слід відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-115 ЦПК України, ст.ст. 526, 575, 589, 590 ЦК України, Законом України „Про іпотеку" , Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку „Надра" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 21.12.2006 року укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності в рахунок заборгованості по Кредитному договору № 543172-1/02 від 21.12.2006 року в розмірі 19 325,51 дол. США та 23 804,95 грн., застосувавши процедуру реалізації майна з прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, за ціною встановленою в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «Надра».

Відстрочити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки : квартиру АДРЕСА_1 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного Банку „Надра" суму сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя / підпис / Кирилюк А.І.

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.