У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справу в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Акцент - Банк» (далі - ПАТ «Акцент - Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 24 липня 2008 року з ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 6 600 грн на строк до 24 липня 2010 року зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року в розмірі 1 693 грн 15 коп. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 28 серпня 2015 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 266 424 грн 67 коп., з яких: 4 615 грн 50 коп. - заборгованість за кредитом; 823 грн 51 коп. - заборгованість за процентами; 3 484 грн 80 коп. - комісія; 246 030 грн 93 коп. - пеня; 12 663 грн 08 коп. - штраф (процентна складова); 500 грн - штраф (фіксована частина).

Ураховуючи викладене, ПАТ «Акцент - Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року в розмірі 266 424 грн 67 коп. та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року, в задоволенні позову ПАТ «Акцент - Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Акцент - Банк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Акцент - Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банк вже реалізував своє право на стягнення заборгованості за кредитним договором, про що є рішення суду від 3 листопада 2014 року й указана заборгованість була погашена ще 4 грудня 2014 року.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що даний позов з нарахуванням процентів та інших платежів з урахуванням сплаченої заборгованості за кредитом є безпідставним і не ґрунтується на вимогах закону.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 24 липня 2008 рокуміж закритим акціонерним товариством «Акцент - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент - Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 6 600 грн на строк до 24 липня 2010 року зі сплатою 12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 3 листопада 2014 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором від 24липня 2008 року в розмірі 1 693 грн 15 коп.

Вказане рішення суду виконано ОСОБА_3 4 грудня 2014 року.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням суду від 3 листопада 2014 року з ОСОБА_3 стягнуто кредитну заборгованість, яка утворилась станом на 13 листопада 2013 року та була погашена лише 4 грудня 2014 року.

Таким чином, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у період з 13 листопада 2013 року до 4 грудня 2014 року за умовами кредитного договору та згідно з вимогами законодавства продовжувала нараховуватись заборгованість за процентами, комісією та іншими платежами, які підлягали сплаті, але не були сплачені.

Проте апеляційний суду порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не врахував, що судове рішення про стягнення кредитної заборгованості виконано відповідачем лише 4 грудня 2014 рокута дійшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик