У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Гордійчук С.О., Григоренка М.П.,

секретаря судового засідання Воха В.С.,

за участю

представника позивача ПАТ „Альфа банк ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства „Альфа банк до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства „Альфа банк про визнання частково недійсним договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 994 956 (дев'ятсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот п'ятдесят шість) гривень 99 копійок заборгованості за кредитним договором №1701/0208/71-018 від 06 лютого 2008 року та 7 634 (сім тисяч шістсот тридцять чотири) гривні 25 копійок пені.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень в рахунок відшкодування судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень в рахунок відшкодування судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання частково недійсним договору про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачі вказують на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважають постановленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Стверджують, що позивач, скориставшись їхньою юридичною неграмотністю примусив їх переукласти договір кредиту на суму 52000,00 дол. США, тоді як на час його переоформлення, станом на 04 квітня 2012 року розмір строкової заборгованості за кредитом становив 44454,00 дол. США та укласти додатково договір поруки, мотивуючи це тим, що вони перебували у шлюбі, а тому дружина зобовязана укласти з банком договір поруки.

Доводять, що ПАТ «Сведбанк» заздалегідь обманув їх, так як і на час оформлення кредиту 06.02.2008 року вони перебували у шлюбі, однак на час укладення договору вимога про укладення договору поруки перед позичальником не ставилася.

Звертають увагу, що до них предявлено вимогу про стягнення усієї суми кредиту, включаючи відсотки за надання валютного кредиту незважаючи на те, що термін погашення кредиту визначений до 05 лютого 2036 року включно.

Зазначають, що при погашенні кредиту у сумі визначеній позичальником по 537,08 дол. США щомісяця, вони позбавлені будь-яких шансів на існування, оскільки така сума значно перевищує їх сукупний дохід.

Посилаються на ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких такі умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, саме зазначений дисбаланс був внесений позивачем до умов договору при його доповненні.

Покликаються, що судом не дотримано принципів справедливості, добросовісності, рівності та свободи у відносинах споживчого кредитування, не надано належної оцінки доводам по справі та не враховано їхнього матеріального становища.

За викладених обставин просять рішення скасувати, ухвалити нове про відмову в позові за безпідставністю та необґрунтованістю.

В запереченні на апеляційну скаргу представник позивача вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та недоведеними, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в межах цих доводів, матеріали справи, заслухавши сторони, що зявились у судове засідання, дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1701/0208/71-018, згідно умов якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 52 000 дол. США на строк з 06 лютого 2008 року по 05 лютого 2036 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у терміни, передбачені договором.

Банк належним чином виконав зобов'язання щодо видачі кредиту, надавши відповідачу кредитні кошти в обумовленій у договорі сумі.

04 квітня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 були укладені договори про внесення змін та доповнень №1 та №2 до кредитного договору №1701/0208/71-018 від 06 лютого 2008 року.

З метою забезпечення належного виконання боржником умов кредитного договору 04 квітня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, у відповідності до якого поручитель зобов'язалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань в повному обсязі за кредитним договором №1701/0208/71-018 від 06 лютого 2008 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно п.п. 2.1.,2.3. цього договору Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, відповідно реєстру заборгованостей боржників до такого Договору, сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до Покупця, та обовязки Продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.

15 червня 2012 року між ПАТ « Дельта Банк » та ПАТ «Альфа Банк » укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору Продавець погоджується продати Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, відповідно реєстру заборгованостей боржників до такого Договору, сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обовязки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем Акту приймання-передачі.

Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме: ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 06 лютого 2008 року за №1701/0208/71-018, згідно якого позичальником є ОСОБА_3

02 травня 2015 року у звязку з порушенням виконання умов кредитного договору позичальником відповідачам направлено вимогу про дострокове повернення кредитупротягом тридцяти днів з моменту її надіслання, яка протягом вказаного терміну залишилися без виконання.

ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 06 липня 2015 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом в сумі 45 010, 23 дол. США, що за курсом НБУ складає 946 036, 18 грн., за відсотками - 2 327, 54 дол. США, що за курсом НБУ складає 48 920, 81 грн.

Згідно ст.ст.549, 550 ЦК України внаслідок порушення зобов'язання та сплати боргу за кредитним договором 06 лютого 2008 року боржнику нарахована неустойка, яка складає 363, 22 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 7 634, 25 грн.

Відмовляючи в зустрічному позові суд виходив з того, що будь-яких обґрунтованих та доведених підстав для визнання частково недійсним договору про внесення змін та доповнень №2 від 04 квітня 2012 року до кредитного договору №1701/0208/71-018 від 06 лютого 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні не надано, не добуто їх і судом, а відтак у задоволені зустрічного позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, який у повному обсязі дослідивши усі обставини справи, правильно визначивши правовідносини, що виникли між сторонами у справі, визнав правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом місцевий суд виходив з вимог ст.ст.509,526,553,554, ч.2 ст.1050,1054 ЦК України, доведеності та обґрунтованості позовних вимог, а тому посилання відповідачів на майновий стан, що не дає можливість належним чином виконувати договірні зобовязання та юридична неграмотність не є такою обставиною, що звільняє боржників від виконання умов кредитного договору.

Зміна курсу валюти також не є такою обставиною, що звільняє боржника від виконання умов кредитного договору, позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. (п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).

Порушення договірних зобовязань боржника щодо чергової сплати в рахунок погашення кредитного зобовязання та поручителя, яка взяла на себе обовязок відповідати перед банком за договірні зобовязання боржника, за умовами кредитного договору, є підставою та правом банку звернути стягнення у судовому порядку на всю суму кредитної заборгованості незалежно від строку виконання кредитного договору (п.3.9. кредитного договору та п.4. договору поруки).

Право вибору способу захисту передбачено в ч.1 ст.20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України, що викладено також в розясненні п.п.9,29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом зясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді С.О. Гордійчук

ОСОБА_5