Справа № 157/1079/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/368/16 Категорія: 27 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Антонюк К.І.,

суддів Матвійчук Л.В., Киці С.І.,

при секретарі Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вимоги обгрунтовані тим, що 22 березня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено кредитний договір № А351СС9FWN0080 про надання кредиту в розмірі 20 000 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Відповідач ОСОБА_1 свої зобовязання, щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і станом на 18.09.2015 року загальна сума заборгованості становить 305 633 грн. 49 коп. Тому просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 305 633 грн. 49 коп. і судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 21 грудня 2015 року позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 22.03.2011 року в сумі 23 233,81 грн. та 348,42 грн. судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні пені та штрафів, представник позивача подав апеляційну скаргу, покликаючись на незаконність рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 267 369,51 грн. та штрафів в розмірі 15 030,17 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В судове засідання сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи не зявились.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши рішення без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що 22.03.2011 рокувідповідно до змісту заяви ОСОБА_1 банк надав йому строковий кредит у сумі 20 000 грн. на строк 36 місяців, а саме з 22.03.2011 року по 21.03.2014 року включно на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць від залишку заборгованості за кредитом, єдиноразової винагороди у розмірі 200 грн. та щомісячної винагороди у розмірі 400 грн., в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит в передбачені у договорі строки.

За умовами договору погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами у розмірі 956,60 грн. Для виконання зобовязань банк відкриває позичальнику рахунок 6845 для зарахування коштів, отриманих на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороді та інших платежах.

Судом встановлено, що ПАТ «Акцент-Банк» виконав взяті на себе згідно договору зобовязання та надав кредитні кошти відповідачу у розмірі визначеному в договорі, а відповідач свої зобовязання за договором не виконував, у звязку з чим станом на 18 вересня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 23 233 грн., з яких: заборгованість по кредиту 13 215 грн. 16 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 18 грн. 65 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом 10 000 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст.626, 530 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У звязку з тим, що відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту, тому суд відповідно до умов договору та вимог закону правильно стягнув з позичальника неповернуту суму кредиту, відсотки за користування кредитом, комісію, яка передбачена в умовах договору, в заяві позичальника та тарифах.

Відмовляючи в позові у стягненні штрафу та пені суд першої інстанції виходив з того, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які долучені до матеріалів справи позивачем, у яких передбачено право банку нараховувати пеню в розмірі 1,25% від суми простроченого платежу та штрафу у розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу, не є складовою частиною договору, оскільки позивачем не надано доказів, що саме з цими умовами був ознайомлений відповідач при укладенні договору. В заяві позичальник зазначив про ознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг, а не з Умовами про надання споживчого кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

В заяві про надання банківських послуг кредиту в розмірі 20 000 грн. відповідач зазначив наступне:

«Я ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПАТ «Акцент-Банк».

«Я погоджуюсь з тим, що ця Заява разом з Умовами та Првилами надання банківських послуг, а також тарифами становлять між мною та банком договір про надання банківських послуг».

Звертаючись до суду з позовом, позивач покликався не на Умови та Првила надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору відповідно до заяви позичальника, а на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які долучені до матеріалів справи.

У справі відсутні будь-які докази того, що відповідач укладаючи договір погодився з Умовами надання споживчого кредиту та ознайомлений з ними, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору.

В заяві відповідача та тарифах про умови кредитування не зазначено право банку нараховувати штрафні санкції та не зазначено розмір пені, який банк має право нараховувати у разі порушення позичальником зобовязань.

Суд першої інстанції з метою всебічного і повного зясування обставин щодо нарахування штрафу та пені визнав явку позивача обовязковою, двічі оголошував перерву в судовому засіданні для забезпечення явки представника позивача, однак представник ПАТ «Акцент-Банк» в судові засідання не зявився.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст.10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.10 ЦПК України).

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені та штрафу не підтверджуються умовами договору, укладеного між сторонами, а тому не можуть бути задоволені.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: