Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №317/3782/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження №22-ц/778/2608/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору від 04.02.2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 7 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало позичальнику кредит, шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок.Відповідач, у порушення норм закону та умов договору, свої зобовязання належним чином не виконав.

В звязку з чим станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 23 319грн. 55 коп., яка складається з наступного: 5 420,89 грн. заборгованість за кредитом; 13 224,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 325,38 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 1 098,55 грн. штраф (процентна складова), які позивач і просив стягнути з відповідача, а також судові витрати в розмірі 1 218 грн..

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 23 319,55 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а також судовий збір у розмірі 1218,00 грн..

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 12 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується розписками про отримання судової повістки та рекомендованим повідомленням про вручення пошто. судової повістки (а.с.135;142).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не зявилися, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь яких письмових клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляд, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 04.02.2008 року на підставі заяви ОСОБА_3 між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» №955136 із встановленим кредитним лімітом в сумі 3 100 грн. із базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.6).

Згідно змісту вказаної заяви, підписаною ОСОБА_3, останній зазначив, що ознайомився і згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування (а.с.6, зворот).

Пунктом 3.2. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Аналогічне положення також міститься у тексті заяви ОСОБА_3 про надання кредитних коштів (а.с. 6/зворот, 9).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем 04.02.2008 року, погашення кредиту передбачено щомісячними платежами до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с.7).

Умовами заяви та довідки про умови кредитування передбачено штраф у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.6,7).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору щодо строків погашення кредиту, станом на 31.10.2015 року у відповідача утворилася заборгованість, яка за розрахунком позивача становить 23 319 грн. 55 коп., і складається з наступного: 5 420 грн. 89 коп. заборгованість за кредитом; 13 224 грн. 73 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 325 грн. 38 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 1 098 грн. 55 коп. штраф (процентна складова) (а.с.3-5).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою, кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно із скріншотом з «Приват48+» наданим позивачем, строк дії кредитної картки 955136 01/12 (а.с.98).

З наданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписки по рахунку ОСОБА_3 вбачається, що останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 14.03.2011 року в сумі 900 грн.. (а.с.102).

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із вказаним позовом 27.11.2015 року (а.с.23).

Разом із тим, Цивільний кодекс України не передбачає заборони предявлення окремих вимог у звязку з пропущенням позовної давності, а згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на те, що неналежне повідомлення його судом першої інстанції про місце та час судового розгляду справи, що позбавило його можливості заявити про застосування строку позовної давності.

У даній справі судом першої інстанції було ухвалено заочне рішення.

Статтею 229 ЦПК України передбачена форма і зміст заяви про перегляд заочного рішення.

У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача ( п.п.3.4.ч.2 ст.229 ЦПК України).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у заяві про перегляд заочного рішення та під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції не заявляв про сплив строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-780цс15 від 30.09.2015 року.

Таким чином, у цій справі відсутні правові підстави для застосування апеляційним судом позовної давності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом із тим, суд першої інстанції, стягуючи заборгованість у розмірі 23 319 грн. 55 коп., з яких: 5 420,89 грн. заборгованість за кредитом; 13 224,73 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 325,38 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи : 250 грн. фіксована частина, 1 098 грн. 55 коп. процентна складова не врахував положення ст.. 61 Конституції України та ст.. 549 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором більш ніж на 120 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 250 грн. фіксована частина, 1 098 грн. 55 коп. процентна складова, не підлягають задоволенню.

Твердження представника відповідача у судовому засіданні, яке відбулося 20 вересня 2016 року про те, що відповідач підписав договір, але кошти не отримував спростовується наданим позивачем випискою за рахунком/карткою, де вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово користувався кредитним коштами ( а.с.99-106).

Посилання апеляційної скарги на те, що з наданих позивачем документів не вбачається який розмір кредитного ліміту встановлювався та на підставі чого розмір ліміту змінювався, є неприйнятими.

Як вбачається із заяви позичальника, останній погодився на те, що ОСОБА_5 має право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Аналогічне положення також міститься у п. 3.2. Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 6/зворот, 9).

Із виписки за рахунком/карткою видно, що кредитний ліміт змінювався ( 06.02.2008 рік 3100 грн; 09.07.2008 рік 7000грн.; 23.12.2008 рік- 6700грн.; 07.01.2009 рік 7000грн.; 17.04.2009 рік 5300грн.)

З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року скасуванню в частині стягнення штрафів із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 лютого 2016 року у цій справі в частині стягнення штрафів у розмірі 250 грн. та 1 098 грн. 55 коп. скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення штрафів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2