Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №335/3267/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження №22-ц/778/2923/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2011 року публічне акціонерне товариство комерційний банк « Приват Банк» ( далі ПАТ КБ « Приват Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 02 серпня 2005 року ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в розмірі 26 880 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 04 серпня 2025 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором того ж дня сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,18 кв. м, житловою площею 31,75 кв. м, яка розташована в м. Запоріжжі, вул. Правди б. 7А, кв. 95.

У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник, незважаючи на вимоги не погасив.

Враховуючи викладене, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 59341.41 доларів США, що еквівалентно 474 138 грн. 11 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від імені іпотекодавця.

15 березня 2011 року рішенням суду ОСОБА_5 оголошено померлим.

Ухвало Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2012 року у звязку зі смертю ОСОБА_5, до участі у справі правонаступником відповідача залучена його мати ОСОБА_3

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 59 341,44 доларів США, що еквівалентно 474 138,11 грн. звернуто стягнення на квартиру загальною площею 49,18 кв.м., житловою площею 31,75 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням документів та проведенням дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Справа в апеляційному порядку розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року змінено. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2005 року, укладеним з ОСОБА_5, в розмірі 44 427.36 доларів США, визначеної на дату смерті позичальника 15 березня 2011 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_5, спадкоємцем якого є ОСОБА_3, Звернення стягнення на предмет іпотеки проведено із застосуванням процедури, передбаченої ст. 38 Закону України « Про іпотеку» та встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки 265 732 грн.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник ОСОБА_5, незважаючи на вимоги, не погасив, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, який після його смерті успадкувала мати ОСОБА_3

Статтею 213 ЦПК України передбачено що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 02 серпня 2005 року ОСОБА_5В уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, відповідно до умов якого отримав кредитні кошти у розмірі 26 880 доларів США.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони 03 серпня 2005 року уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_5 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 49,18 кв. м, житловою площею 31,75 кв. м, яка розташована в м. Запоріжжі, вул. Правди б. 7А, кв. 95.

15 березня 2011 року ОСОБА_5 помер. Спадкоємцем першої черги за законом після його смерті є його мати ОСОБА_3, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала. Про смерть боржника ОСОБА_3 повідомила суд 24.04.2012 року ( том 1 а.с. 51).

З вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки до спадкоємця померлого боржника в порядку ст. 1281 ЦК України ОСОБА_4 звернувся до суду у цій справі 06.04.2013 року, подавши уточнений позов від 06.04.2013 року, в якому розмір заборгованості визначений 59341.44 долари США. Вимога до нотаріальної контори заявлена Банком 05.04.2013 року, розмір боргу в ній зазначений в тій же сумі 59 341.44 долари США (том 1 а.с. 105, 168, 170).

За розрахунками Банку, доданими до первісного позову у цій справі, предявленого до ОСОБА_5, розмір заборгованості за кредитом станом на 19 серпня 2011 року становив 64368.20 доларів США, із яких за тілом кредиту 22288.25 доларів США, за процентами 14968.7 доларів США, за комісією 2 494.89 доларів США, а також 24616.36 доларів США пені та штрафи ( том 1 а.с. 8-10).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року, розмір заборгованості за кредитом станом на день смерті ОСОБА_5 становив 58946.72 доларів США, із яких: за тілом кредиту 22107.99 доларів США, за відсотками 13665.04 долари США, за комісією 2305,90 доларів США, пеня 20 867.79 ( том 1 а.с. 153-161).

Предявляючи позов, ПАТ КБ «Приват Банк» посилається на те, що у результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилась заборгованість, яку позичальник за життя та його спадкоємець не погасили.

Порядок прийняття спадщини визначений Главою 87 ЦК України .

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України ).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку" передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року ( справа № 6-31 цс16), і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Отже, в даній справі стаття 1281 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_5В був позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто одночасно виступав і боржником, і іпотекодавцем. У зв'язку з його смертю відкрилася спадщина, яку прийняла відповідач, перебравши на себе обов'язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов'язання боржником було порушене.

У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пунктом 2.3.3 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши в жовтні 2006 року позовну вимогу до суду про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2006 року з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 839.39 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 1 019,36 доларів США, комісію у розмірі 189 доларів США та пенею у розмірі 104.80 доларів США. Вказане рішення суду набрало законно сили 31.10.2006 року ( т. 2 а.с. 17-18).

Таким чином, ОСОБА_4 скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і зміни строк виконання зобовязань за кредитним договором.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України 02 грудня 2015 року № 6-1349 цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для сіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем вимоги про усунення порушення на адресу ОСОБА_5 за його життя, а також на адресу ОСОБА_3 як спадкоємця вже після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з викладеного з 31.10.2006 року почався перебіг позовної давності для звернення позивача з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідач ОСОБА_3 двічі 30.01.2013 року і 09.04.2014 року подавала до суду заяви про застосування позовної давності ( а.с. 129 т. 1 , а.с. 13-14 т. 2).

З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 банк звернувся лише 04.10.2011 року ( а.с. 2 т. 1), тобто майже через пять років після виникнення такого права.

Отже, банк звернувся з відповідним позовом зі спливом трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, при цьому відповідач заявила про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України .

Причини поважності пропущення такого строку ОСОБА_4 не навів.

Таким чином, у справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPAAGF50090015 від 02.08.2005 року, укладеним з ОСОБА_5, суд безпідставно не врахував, що ОСОБА_4 звернувся з таким позовом до суду поза межами трирічного строку позовної давності встановленого ст. 257 ЦК України, про застосування якого наполягав відповідач.

За таких обставин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України постановлене у справі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні в позові.

Аргументи апеляційної скарги є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_4 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: О.М. Кримська

ОСОБА_2