Номер провадження: 22-ц/785/6374/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2016 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач разом із відповідачем ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2011 року по 2014 рік, у зареєстрованому шлюбі вони не перебували, однак проживали однією сімєю. 27 серпня 2013 року у них народилась донька ОСОБА_7, батьком дитини було записано відповідача.

Позивач ОСОБА_6 стверджує, що відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, будь-якої допомоги не надає, особистого спілкування з дитиною уникає, тому вона звернулась до суду із данним позовом та просила його задовольнити в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 щомісячно 1 300 гривень на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку 500 гривень щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку та 1/4 частину від всіх видів доходів на утримання ОСОБА_6 до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути з відповідача аліменти за минулий час на особисте утримання позивача за період з 10.11.2014 року по 10.09.2015 року.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Крім того, інтереси відповідача ОСОБА_3 представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

На данний час сторони по справі однією сімєю не проживають, спільне господарство не ведуть. Дитина проживає разом з матірю, мати дитини здійснює догляд за нею.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України покладено обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, вирішуючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Місцевий суд перевірив усі докази, які навела позивачка ОСОБА_6 у підтвердження своїх вимог, а відповідач ОСОБА_3 - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог частково.

Визначаючи спосіб сплати аліментів у твердій грошовій сумі місцевий суд врахував, що ОСОБА_3 має мінливий дохід, у справі відсутні відомості щодо його працевлаштування, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків у нього також немає.

Таким чином, у суду були всі підстави для застосування ст.184 СК України та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1 300 гривень.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про стягнення аліментів з 16.10.2015 року, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 21.09.2015 року, що регулюється ст. 191 СК України.

За таких обставин, доводи ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки ці доводи суперечать закону.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_2