Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Салтан Н.Г. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 337/3035/15-ц
25 лютого 2016 року Справа № 22ц/778/342/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бєлка Е.А., судді: Бондар М.С., Онищенко Е.А.

секретар - Книш С.В.

при участі: прокурора - адвоката

____________________________________________________________________________________________

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Надра Банк", третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочинів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Надра Банк" (далі-Банк), третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання правочинів недійсними, стверджуючи, що 03.08.2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений договір кредиту № 13 2007/1566Фжк на отримання грошових коштів для споживчих цілей до 20.07.2023 року на загальну суму 44 160 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12,99 % річних. ОСОБА_2, ОСОБА_3 є поручителями боржника. Посилаючись на те, що умови основного договору в цілому є несправедливими, в супереч нормам статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" Банк не надав їм в письмовій формі повної інформації про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту її детальний розпис з урахуванням процентної ставки; до спірного договору банк включив положення, що є несправедливими, містить ознаки нечесної підприємницької практики. Окрім того, спірна угода вчинена відповідачем, який не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг. Тому з підстав ст.203,215,227,230 ЦК прохали позов задовольнити та визнати недійсними кредитний договір та договори поруки, яким забезпечено виконання його умов.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2015 року вимоги відхилені у звязку з безпідставністю.

В апеляційній скарзі позивачі покликали скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, оскільки на його думку суд неправильно визначив обставини справи і невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Учасники процесу до суду вдруге не прибули. Про час і місце слухання справи повідомлені. Вивчивши матеріали справи, доводи скарги, колегія суддів судової палаті з цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між позивачем та Банком 03.08.2007 року був укладений договір кредиту № 13 2007/1566Фжк на отримання грошових коштів для споживчих цілей до 20.07.2023 року на загальну суму 44 160 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами 12,99 % річних.

10 серпня 2010 року між сторонами була укладена додаткова угода до зазначеного договору, умовами якої позичальнику визначена відстрочка необхідних платежів строком на 6 місяців (а.с.11).

При вчинені угоди та її підписанні позичальник був ознайомлений з умовами на яких отримує грошові кошти в Банку. Він виконував зобовязання щодо сплати кредиту (а.с.11,21).

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 поручилися перед Банком за виконання боржником свого обов'язку (а.с.25,26,27.28).

У ч.1,2 статті 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 статті 203 ЦК.

Нормами статей 203,627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору.

Цивільний Кодекс України у ст.3,6,203,626,627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода укладення договору полягає у можливості вступу в договірні відносини на основі внутрішнього волевиявлення їх потенційного субєкта, тобто сторони договору.

Розкриваючи зміст засади свободи договору ст.6,627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).

У спірному договорі та додатковій угоді чітко визначені терміни дії договору, процентна ставка та окреслений графік (схема) погашення кредиту.

Підписанням спірного договору, анкети та окремої заяви позичальник засвідчив, що він ознайомлений з інформацією, яка наведена у додатковій угоді, а отже погодився з її умовами, які є для нього обов'язковими та виникли на підставі, як основного так і цього договору(а.с.83.84).

Імперативні норми щодо кредитної угоди, які мали б застосовуватись незалежно від волі сторін, на час укладення угоди не існували, а отже заяви з питання невідповідності закону спірної угоди не є вмотивованими.

В кредитному договорі та додатковій угоді до нього ясно відображено, що позивач отримує у відповідача кредитні грошові кошти, їх розмір, кінцевий строк повернення кредиту, місце знаходження кредитора його реквізити, наведені взаємні права та обовязки та інше. Додатковою угодою, під час виконання умов договору, сторони окремо домовились про відстрочення сплати обовязкових платежів.

Тому, довід позивачів, щодо відсутності достовірної інформації про надання кредитних послуг спричинило укладання договору, який не має необхідних споживачеві властивостей не можна визнати переконливими.

Окрім того, свою позицію позивачі обстоювали і тим, що додаткова угода містить умови, які є несправедливими, а тому суперечить статтям 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (ст.10 ЦПК).

Позивач не надав суду взагалі ніяких доказів, які б вказували на обставини які могли перешкодити вчиненню правочину, що приховав відповідач, або які обставини він замовчував, що призвели до обману і утворення дисбалансу прав та обов'язків сторін не на користь позивача.

Суд наголошує, що на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, в подальшому виконував його умови; відповідач надав споживачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у договорі споживчого кредиту "Предмет договору", "Порядок надання кредиту та сплата заборгованості", які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

У ст.11 п.4 Закону йдеться, що споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії але лише тоді коли вони не були зазначені у договорі.

Отже, законом передбачено право позичальника, у разі нарахування комісії за користування кредитними коштами, не сплачувати їх, якщо про інше не було домовленості.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пункт 4,3.3 та п.1.3.2 Договору зобовязує позичальника щомісяця сплачувати комісію.

Зі змістом Договору і додатків до них позивач був ознайомлений, погодився із цим, чого не оспорював.

За таких обставин у діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики.

Суд приймає до уваги і те, що Банк має відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги).

Статтею ст.230 ЦК України ч.1 передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У розясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", йдеться, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, одна із сторін правочину або інша заінтересована особа повинна довести навмисне цілеспрямоване введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину.

Жодних доказів того, що оспорювані договори були укладені внаслідок обману матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договорів поруки, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

За таких обставин підстав для скасування оскаржуваного рішення не має.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: