УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Дем'яносова М.В., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2014 року, додаткове рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2014 року та на ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із указаним позовом.

Зазначало, що 11 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 50 000 дол. США, із сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,04 % річних на суму залишку заборгованості та кінцевим терміном повернення до 10 травня 2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано житловий будинок по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 19 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 62 897,62 дол. США, що за курсом НБУ становить 502 552 грн 02 коп., та складається з 43 815,22 дол. США - заборгованість за кредитом, 11 591,64 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 1 529,23 дол. США - заборгованість із комісії, 2 936,61 дол. США - пеня, 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина), 2 993,64 дол. США - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив задовольнити позов та звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2014 року та додатковим рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2014 року, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє від імені ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спірна квартира була передана в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за споживчим кредитом, наданим відповідачу в іноземній валюті, вона використовується іпотекодавцями як місце постійного проживання, загальна площа будинку не перевищує 250 кв. м, тому звернення стягнення на предмет іпотеки є таким, що суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Судами встановлено, що 11 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останньому надано кредит у розмірі 50 000 дол. США для задоволення споживчих потреб, та 5 625 дол. США на сплату страхових платежів відповідно до п.п. 2.1.3, 3.2.7 договору із сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до п. 2.2.2 кредитного договору у розмірі 0,92 % на місяць (11,04 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом, сплатою відсотків за користування кредитом при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту в розмірі 2,43 % за місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом згідно з п. 7.4 кредитного договору; із сплатою винагороди за надання фінансового інструменту згідно п. 7.1 та 6.2 кредитного договору у розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 1,50 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати; відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору, з кінцевим терміном повернення до10 травня 2017 року.

Згідно з умовами договору погашення заборгованості повинно здійснювати в наступному порядку: позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 794,23 дол. США згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією та штрафних санкцій.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 11 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку передано житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві спільної власності та розташований на земельній ділянці площею 0,129 га.

Станом на 19 березня 2013 року заборгованість відповідача перед банком становила 59 872,70 дол. США, а саме: заборгованість за кредитом - 43 815,22 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11 591,64 дол. США; заборгованість із комісії за користування кредитом - 1 529,23 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 2 836,61 дол. США, штрафи - 250 грн та 23 919,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч.1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Таким чином, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахував, що обмеження, встановлені нормами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підлягають застосуванню на стадії виконавчого провадження в межах процедури виконання рішення суду в примусовому порядку та не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, упорушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України вказані порушення суду не усунув, належним чином доводи апеляційної скарги не перевірив та не спростував їх, тому дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки апеляційним судом допущені порушення норм матеріального та процесуального права, ухвала апеляційного суду не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє від імені публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

М.В. Дем'яносов

Д.О. Остапчук