Справа № 219/3036/16-ц
Провадження № 2/219/1908/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2016 року Артемівський міськрайонний районний суд Донецької області в складі:
судді Павленко О.М.,
за участі секретаря Кудла Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області, вул. Совхозна, 9, вказуючи, що вона є власником житлового будинку № 9 по вул. Совхозна в с. Артемівське-3 Бахмутського району Донецької області. ОСОБА_2 є її онуком, який теж зареєстрований в зазначеному будинку. З 3 лютого 2015 року відповідач не мешкає в зазначеному будинку. Вона змушена сплачувати комунальні послуги та нести матеріальні витрати з оплати за будинок. Відповідач поїхав жити до Росії. Повертатися до України не бажає. Те, що на теперішній час в будинку прописаний відповідач перешкоджає їй в оформленні житлової субсидії, що порушує її права як власника, а тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечує.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3, свідка ОСОБА_4, дослідивши докази у справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом достовірно встановлено, що 27.01.2003 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір утримання на житловий будинок № 9 по вул. Совхозна в с. Артемівське-3 Донецької області та земельну ділянку площею 0,1812 га, що розташована на цією ж адресою (а.с.4).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 30.03.2016 року за адресою: сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області, вул. Совхозна, 9 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Разом з тим, ОСОБА_2 з лютого 2015 року не мешкає за вказаною адресою (а.с.5).
Відповідно до довідки № 782 від 30.03.2016 року про слад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області, вул. Совхозна, 9 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 (а.с.6).
Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) жилий будинок від 8.07.2013 року власником житлового будинку № 9 по вул. Совхозна в с. Артемівське-3 Бахмутського району Донецької області є ОСОБА_1 (а.с. 7-10).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно листа головного лікаря Артемівської центральної районної лікарні ОСОБА_6 від 31.05.2016 року № 1733, ОСОБА_2 на обліку в КЗОЗ «Бахмутська ЦРЛ» не перебуває, з 1.01.2014 року по теперішній час за амбулаторною та стаціонарною допомогою до Артемівської ЦРЛ не звертався, медична допомога вдома не надавалась (а.с.45).
Представник позивача ОСОБА_3 вказує, що за адресою: сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області, вул. Совхозна, 9 зареєстровані ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_2 Вже більше одного року відповідач там не мешкає, бо виїхав до Росії. Повертатися до України не бажає. Позивач бажає виписати ОСОБА_2 з даного будинку, оскільки його прописка перешкоджає їй в оформленні житлової субсидії.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_2 є її сином. Він зареєстрований у будинку за адресою: сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області, вул. Совхозна, 9. Зараз він проживає в Росії та не має змоги приїхати до України щоб виписатися зі вказаного будинку. Вказала, що син до України повертатися не буде, він буде проживати в Росії.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.
Згідно ч.ч 1, 2 ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Згідно зі ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з лютого 2015 року, ним не користується, витрати, пов'язані з оплатою будинку та комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_7 таким, що втратив право користування житловим будинком № 9 по вул. Совхозна в сел. Артемівське - 3 Бахмутського району Донецької області.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР суд, -

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 9 по вул. Совхозна в с. Артемівське-3 Бахмутського району Донецької області.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою згодою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області протягом 10-ти днів з моменту його проголошення, а відповідачем - в той же строк, але з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя

Суддя О.М.Павленко