ухвала

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут технології машинобудування» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу МихайленкоВолодимир Петрович, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Національне космічне агентство України, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Дніпропетровській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2008 року Публічне акціонерне товариство «Український науково-дослідний інститут технології машинобудування» (далі - ПАТ «УНДІТМ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.П., Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Дніпропетровське МБТІ»), Національне космічне агентство України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - РВ ФДМ України по Дніпропетровській області), про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544930, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Український науково-дослідний інститут технології машинобудування» (далі - ВАТ «УНДІТМ»), правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544936, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу МихайленкоВ.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544951, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу МихайленкоВ.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02 листопада 2004 року серії ВВМ № 544953, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу МихайленкоВ.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 листопада 2004 року серії ВВМ № 544981, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2004 року серії ВВО № 768811, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що предметом вищевказаних договорів купівлі-продажу були нежилі приміщення, які знаходяться у складі цілісного об'єкта нерухомого майна - будівлі центрального матеріального складу ВАТ «УНДІТМ», розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Ці ж самі приміщення у подальшому відповідачами на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна були відчужені Приватному науково-виробничому підприємству «Форт» (далі - ПНВП «Форт», таким чином на пiдставi оспорюваних правочинів ПНВП «Форт» стало єдиним власником окремо визначеного цiлiсного об'єкта нерухомого майна. Зазначив, що оспорювані угоди укладено усупереч вимогам чинного законодавства України, а їхні наслідки порушують права та законні інтереси акціонерів ВАТ «УНДІТМ», серед яких є держава. Крім того, ст. 140 Закону України «Про державну програму приватизації» установлено заборону товариству, до розміщення акцій, щодо яких передбачається закріплення у державній власності, у кiлькостi 75 % від загальної кiлькостi акцій ВАТ, відчужувати майно, яке йому належить, якщо на дату такої угоди балансова вартість такого майна перевищує суму, еквівалентну 14 тис. євро. Також позивач вказав, що у його статутному фонді державі належить 35,2 % акцій, а 64,8 % акцій товариства на теперішній час є не розміщеними, на підставі чого щодо розпорядження (відчуження) вказаним нерухомим майном існують встановлені чинним законодавством України вартiснi обмеження. Крім того, посилаючись на п. 9.2.4 статуту ВАТ «УНДІТМ», яким передбачено необхiднiсть узгодження всіх рішень правління щодо розпорядження майном, щодо якого існують вартiснi обмеження, зі спостережною радою позивача, вказує на те, що узгодження спостережною радою товариства оспорюваних угод щодо відчуження нерухомого майна не було, тому вважає такі угоди неправомірними. На думку позивача, зазначені оспорювані угоди фактично є одним правочином із відчуження цiлiсного об'єкта нерухомого майна, що має ознаки удаваності, тому просив визнати ці договори недійсними, оскільки правочин, який насправді вчинили сторони, є таким, що суперечить нормам чинного законодавства. Крім того, вiдповiдачi не мали права відчужувати ПНВП «Форт» майно, яке їм не належало. Вищевказане нерухоме майно відчужено неправомірно особою, яка не мала права його відчужувати, за відсутності погодження такого рішення зі спостережною радою ВАТ «УНДІТМ». За таких обставин позивач просив визнати недійсними вищевказані договори купівлі-продажу нежилих приміщень, які знаходяться у складі цілісного об'єкта нерухомого майна - будівлі центрального матеріального складу ВАТ «УНДІТМ», за адресою: АДРЕСА_1.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 07 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544930, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544936, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року серії ВВМ № 544951, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_12, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02 листопада 2004 року серії ВВМ № 544953, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08 листопада 2004 року серії ВВМ № 544981, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26 листопада 2004 року серії ВВО № 768811, укладений між ВАТ «УНДІТМ» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Михайленко В.Г.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_7, від імені якого діє представник ОСОБА_10, просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають наведеним нормам процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судами установлено, що наказом РВ ФДМ України по Дніпропетровської області від 12 грудня 1995 року № 12/134-АО створено ВАТ «УНДІТМ», на підставі якого відповідно до переліку нерухомого майна товариству передано у власність об'єкти нерухомого майна (додаток № 2 до Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ФДМУ від 22 липня 1998 року № 1450, від 14 червня 2000 року № 12/7-1700), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, включаючи, у тому числі, спірну будівлю центрального матеріального складу загальною площею 1 566,5 кв. м, інвентарний № 3 210 (т. 3 а. с. 67).

16 травня 2001 року КП «Дніпропетровське МБТІ» видало позивачу реєстраційне посвідчення про право колективної власності на об'єкти нерухомого майна.

04 серпня 2004 року відбулося засідання правління ВАТ «УНДІТМ», на якому було обговорено питання щодо продажу приміщення центрального матеріального складу (т. 2 а. с. 14, 15).

02 вересня 2004 року із метою узгодження продажу належних ВАТ «УНДІТМ» приміщень, останнє звернулося з листом до Національного космічного агентства України, якому належать повноваження з управління державними корпоративними правами даного підприємства (відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2004 року № 108-р) (т. 2 а. с. 56).

21 вересня 2004 року Національним космічним агентством України була надана відповідь, в якій зазначено, що прийняття рішення з порушеного питання повинно здійснюватись відповідним органом управління товариства, на який покладено повноваження щодо розгляду питань даної компетенції в порядку, встановленому чинним законодавством України (т. 2 а. с. 54).

У період із вересня до грудня 2004 року ВАТ «УНДІТМ» уклало оспорювані угоди купівлі-продажу окремих приміщень будівлі центрального матеріального складу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що балансова вартість центрального матеріального складу не перевищувала 10 % підсумку балансу товариства, але перевищувала суму, еквівалентну 14 тис. євро за курсом, встановленим НБУ, крім того, рішення правління товариства із укладення угод щодо розпорядження майном ВАТ «УНДІТМ» усупереч статуту товариства не були узгодженні зі спостережною радою позивача. Виходячи зі змісту ст. 140 Закону України «Про державну програму приватизації», голова правління не мав достатніх повноважень для укладення угод із відчуження нерухомого майна, вартість якого перевищує 14 тис. євро.

Продаж будівлі центрального матеріального складу здійснено частинами, а саме окремими приміщеннями разом із приміщеннями загального користування ПНВП «Форт», директором якого був ОСОБА_12, засновником ОСОБА_5, товариству «Старфест», директором і засновником якого був ОСОБА_8, співзасновником - ОСОБА_5, ці фізичні особи разом з іншими: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3, також були покупцями інших приміщень вищевказаної будівлі.

Після укладення між ВАТ «УНДІТМ» та ПНВП «Форт» угоди купівлі-продажу залишку спірних приміщень у будівлі центрального матеріального складу цього ж дня, 30 грудня 2004 року, всі інші приміщення будівлі за договорами купівлі-продажу з ТОВ «Старфест», ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були відчужені на користь ПНВП «Форт».

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що вищевказані обставини свідчать про прикриття сторонами за вказаними угодами фактичного наміру відчуження будівлі центрального матеріального складу одній юридичній особі - ПНВП «Форт», а тому останнє не можна вважати добросовісним набувачем вказаного нерухомого майна згідно зі ст. 388 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено удаваний правочин із відчуження частинами цілісного об'єкта нерухомого майна без наміру кожного з відповідачів отримати право власності на вказаний об'єкт, а з наміром укласти фактично один договір купівлі-продажу із відчуження одному власнику - ПНВП «Форт», що є неправомірним, оскільки таке відчуження прямо заборонено чинним законодавством України.

При цьому суд правильно зазначив, що питання про витребування майна на підставі ст. 378 ЦК України не може бути вирішено, оскільки перші угоди про купівлю-продаж частин цілісного об'єкта нерухомого майна укладалися з юридичними особами ПНВП «Форт» та ТОВ «Старфест», але питання недійсності вказаних договір не є предметом розгляду в межах указаної справи.

На обґрунтування висновку про непропущення позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з цим позовом суд обґрунтовано виходив із того, що 26 липня 2006 року ОСОБА_13 звернувся до суду із позовом до ВАТ «УНДІТМ», ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Старфест», ПНВП «Форт» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

У зв'язку із цим суд дійшов правильного висновку, що лише 26 липня 2006 року фактично позивачем були виявлені обставини порушення права та 13 серпня 2008 року до спільного розгляду судом було прийнято позовну заяву ВАТ «УНДІТМ» до ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ «Старфест», ПНВП «Форт», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу МихайленкоВ.П., КП «Дніпропетровське МБТІ», Національне космічне агентство України, РВ ФДМ України по Дніпропетровській області, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_10 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак