Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/331/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого - судді Винара Л.В.

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Побут послуги» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

31.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У поданій до суду позовній заяві зазначає, що працювала на посаді перукаря з 14.07.1986 року Олевського райпобуткомбінату, а з 01.11.1996 року на посаді майстра перукарні ПрАТ «Побутпослуги». 10.07.2015 року її звільнили з посади майстра перукарні за порушення трудової дисципліни за ч. 3 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу № 62 від 10.07.2015 року. Таке звільнення вважає незаконним, оскільки в цей час трудовим колективом було оголошено страйк для захисту своїх економічних і соціальних інтересів. А тому просить суд поновити її на роботі, виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_3, у проведених за його участю судових засіданнях проти позову заперечив, зазначив, що рішення про страйк роботодавцю не надсилалися, заяву про страйк не оформлено належним чином, профспілковий орган не повідомлявся про страйк. Повідомив, що ОСОБА_2., систематично і безпідставно не виконувала свої обовязки по виконанню роботи, безпідставно відмовляючи громадянам у наданні перукарських послуг. Просить суд у позові відмовити. 05.04.2016 року на адресу Олевського районного суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи без його участі, розгляд справи просить закінчити та прийняти рішення по справі.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Зазначила, що працювала на посаді перукаря з 14.07.1986 року Олевського райпобуткомбінату, а з 01.11.1996 року на посаді майстра перукарні ПрАТ «Побутпослуги». Повідомила суду, що трудовим колективом ПрАТ «Побутпослуги» було оголошено страйк для захисту економічних і соціальних інтересів, а тому вона не виконувала свої трудові обовязки та на час страйку перукарські послуги клієнтам не надавала. Вважає, що її звільнення відбулось з порушенням трудового законодавства та її права на протест, та зазначає, що звільнення найманих працівників відбулось через корпоративний спір між трудовим колективом та акціонерами.

Представник відповідача проти позову заперечив. Пояснив суду, що в період з 08.06.2015 по 12.06.2015 майстер перукарні ОСОБА_2 без поважних причин перестала виконувати свої обовязки та не надавала перукарські послуги і не виконувала жодної роботи. Крім цього 07.04.2015 року за порушення трудової дисципліни ОСОБА_2, оголошено догану. Зазначає, що уповноваженим органом рішення про страйк не приймалось, це рішення до відома адміністрації підприємства не доводилось, про початок проведення страйку не повідомлялось.

Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази у судовому засіданні суд приходить до висновку що між сторонами виникли трудові правовідносини, що регулюються, зокрема, Кодексом законів про працю України. Встановлено, що відповідно до запису у трудовій книжці ОСОБА_2, 02.06.2014 року прийнято на роботу на посаду перукаря відповідно до наказу від 02.06.2014 року. Наказом № 24 від 07.04.2015 року ОСОБА_2, за порушення трудової дисципліни оголошено догану. Наказом № 62 від 10.07.2015 року ОСОБА_2, звільнено з посади майстра перукарні, за порушення трудової дисципліни за ч. 3 ст. 40 КЗпП України з 10 липня 2015 року. Наказом № 63 від 10.07.2015 року виправлено описку у наказі № 62 від 10.07.2015 року, а саме ОСОБА_2 звільнити за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Факт невиконання ОСОБА_2, у період з 08.06.2015 по 12.06.2015 своїх трудових обовязків позивачкою не заперечується. Крім того під час розгляду справи суду надано заяву від 05.06.2015 року за підписом позивачки та інших працівників, акт від 05.06 2015 року попередження про не роботу перукарні, заява від 01.06.2015 року про не обслуговування клієнтів які свідчать про невиконання ОСОБА_2, своїх обовязків.

Посилання позивачки на те, що невиконання нею обовязків зумовлене страйком працівників не заслуговує на увагу, з огляду на таке. Відповідно до статті 17 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» страйк це тимчасове колективне добровільне припинення роботи працівниками підприємства, установи, організації з метою вирішення колективного трудового спору. Відповідно до статті 19 цього ж закону рішення про оголошення страйку на підприємстві приймається за поданням виборного органу первинної профспілкової організації чи іншої організації. Відповідно до ч. 6 статті 19 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» орган (особа), який очолює страйк, зобовязаний письмово попередити роботодавця або уповноважену ним особу не пізніш як за сім днів до початку страйку, а уразі прийняття рішення про страйк на безперервно діючому виробництві за пятнадцять днів. Тому посилання позивача на проведення страйку є безпідставним, оскільки, будь-яким уповноваженим органом не приймалось рішення про оголошення страйку та не доводилось таке до відома адміністрації підприємства, письмово адміністрація підприємства про страйк не повідомлялась. Доказів такого повідомлення позивачкою суду не надано.

Щодо посилання позивачки про непогодження її звільнення з первинною профспілковою організацією, то як зясовано під час судового розгляду профспілкова організація на підприємстві на час звільнення ОСОБА_2, не функціонувала, що підтверджується листом Державної фіскальної служби від 26.05.2015 року. На попередню адресу первинної профспілкової організації направлялись адміністрацією відповідача листи зі зверненням про дачу згоди на звільнення проте такі листи не отримано у звязку з не функціонуванням організації. Позивачкою не надано суду докази того, що вона була членом профспілкової організації та сплачувала внески.

Факт невиконання ОСОБА_2, своїх обовяків підтверджується також актом про відсутність на робочому місці позивачки від 12.06.2015 року № 172.

Оцінивши усі докази в сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, керуючись ст.. 17, 18, 19, 20 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», статтями 2, 30, 40 Кодексу законів про працю України, статтями 3, 5, 6, 10, 18, 26, 27, 31, 208, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Побутпослуги» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити повністю.

2.Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Житомирської області через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4