АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №641/6449/16-ц. Головуючий 1 інст.: - Ященко С.О.
Провадження №22-ц/790/7458/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Черкасова В.В., Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: - Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк» - про визнання кредитного договору частково недійсним,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернувся в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 21 червня 2005 року він та Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - АКБ КБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правекс-Банк») уклали кредитний договір №12006-141/05Р, за умовами якого банк надав йому кредит в розмірі 30 000 доларів США для споживчих цілей на строк до 21 червня 2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом 12 % річних.

На час укладення кредитного договору АКБ КБ «Правекс-Банк» не мав права видавати кредит в іноземній валюті, оскільки в нього не було ліцензії Національного Банку України на здійснення валютних операцій.

Додатком №2 до кредитного договору №12006-141/05Р від 21 червня 2005 року визначено еквівалент долара США в національній валюті України - гривні, шляхом закріплення розрахункового курсу банку на рівні 7, 9503 грн. за 1 долар США, а тому він не має обов'язку перед банком сплачувати кредит за нинішнім курсом долара, який перевищує 25 грн. за 1 долар США, що в п'ять разів збільшує вартість кредиту для нього.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Наведене свідчить, що АКБ КБ «Правекс-Банк» не мав права видавати йому кредит на споживчі цілі в іноземній валюті на території України.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 192, 533, 203, 215, 1054 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_6 просив суд визнати недійсним п. 1.1 кредитного договору №12006-141/05р від 21 червня 2005 року, укладеного між ним та АКБ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» в частині визначення суми боргу в доларах США.

Представник ПАТ КБ «Правекс-Банк» в судове засідання не з'явився.

В письмових запереченнях наданих до суду позов не визнав.

При цьому посилався на те, що на час укладення кредитного договору банк мав право на здійснення банківських операцій в іноземній валюті. Додаток 2 до кредитного договору інформував позивача про актуальний курс долара США станом на дату укладення кредитного договору, а не закріплював курс долара США для розрахунків сторін у подальшому. Окрім того, п. 4.1. кредитного договору встановлено, що позивач зобов'язується погашати щомісячно заборгованість за кредитом в сумі 179 доларів США, а після його реструктуризації в сумі 225 доларів США.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2005 року ОСОБА_6 та АКБ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк, уклали кредитний договір №12006-141/05Р, згідно з яким банк надав ОСОБА_6 кредит в розмірі 30 000 доларів США для споживчих цілей на строк до 21 червня 2019 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом на рівні 12 % річних (а. с.48-58).

17 січня 2011 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_6 уклали договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору №12006-141/05Р від 21 червня 2005 року, відповідно до п. 1.1 якого позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом щомісячно до 10 числа включно шляхом внесення коштів згідно графіку погашення кредиту, встановленому у Додатку №1 до цього договору, а саме щомісячно по 255 доларів США, починаючи з лютого 2011 року по травень 2019 року та 219 доларів США у червні 2019 року (а. с. 59-61).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 вказаного Декрету.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена в п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу Національного банку України на операції, пов'язані з іноземною валютою.

Тобто, надання кредитів у валюті за наявності в банку відповідної генеральної ліцензії (дозволу Національного банку України на здійснення кредитних операцій у валюті) не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2011 року № 6-7цс11, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції встановлено, що АКБ «Правекс - Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс - Банк» згідно з банківською ліцензією Національного Банку України від 3 грудня 2001 року №7 та відповідно до дозволу Національного Банку України від 3 грудня 2001 року №7-1, було надано право здійснювати низку банківських операцій, визначених п.1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в тому числі й операції з валютними цінностями (а. с.66-68).

Виходячи зі змісту ст. ст. 1046, 1054 ЦК України, ризик за валютні коливання лежить на сторонах договору.

Статтею 36 Закону України «Про Національний Банк України» визначено, що офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема, до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Укладаючи договір про надання кредиту №12006-141/05Р від 21 червня 2005 року, ОСОБА_6 був ознайомлений з його умовами та наслідками, погоджувався з ними, зокрема, з умовами надання кредитних ресурсів в іноземній валюті - доларах США.

Доказів на підтвердження факту вчинення банком щодо нього дій, які б призвели до порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи її інтересів, ОСОБА_6 суду не надав, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Абзацом третім ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Частина перша ст. 11 доповнена абз. 3 згідно з Законом №3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг».

Вказана норма набрала чинності 16 жовтня 2011 року та не має зворотної дії у часі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_6 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнати недійсним п.1.1 кредитного договору №12006-141/05р від 21 червня 2005 року в частині визначення суми боргу в доларах США.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційного скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що під час кожної зміни курсу долара США банк зобов'язаний був повідомляти позичальника про орієнтовну сукупність вартості кредиту, однак він цього обов'язку не дотримувався і ця обставина є підставою для визнання кредитного договору недійним в судовому порядку, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6 з позовом до суду про визнання в цілому кредитного договору недійсним не звертався, а ним заявлено позовні вимоги про визнання кредитного договору частково недійсним, а саме: пункту 1.1 кредитного договору №12006-141/05р від 21 червня 2005 року.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6- ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н ею законної сили.

Головуючий:

Судді: