АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/977/16 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря : Коваль О.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

в грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача з цієї квартири без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що відповідач, який є її внуком, більше двох років назад завів собаку, за якою не доглядає, внаслідок чого житло приведене в антисанітарний стан. Вона має алергічні захворювання, збудником яких є епідерміс собаки, тому ОСОБА_1 не може проживати у таких умовах. Крім цього, відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг, руйнує, псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття, робить неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 9 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що судом першої інстанції надана неправильна оцінка доказів та обставин справи, що спричинило до неправильного застосування ст. 116 ЖК УРСР, невідповідність висновків суду обставина справи та прийняття незаконного та не обґрунтованого судового рішення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, апеляційної скарги не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд виходив з того, що не встановлено наявності установлених законом підстав, за яких можливе примусове виселення особи з житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком, оскільки він відповідає обставинам по справі та зібраним по справі доказам.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, а саме у разі систематичного руйнування чи псування ними належного власнику жилого приміщення або використання його не за призначенням, або систематичного порушенням правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному житловому приміщенні, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 1990 року та реєстраційного посвідчення, виданого 21 січня 1991 року Тернопільським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації. (а.с. 7-8).

Відповідно до довідки № 1475 від 26 червня 2015 року, виданої ПМП "Вал", з 28 липня 1998 року у вищевказаній квартирі зареєстрований і проживає внук ОСОБА_4 (а.с.9).

14 січня 2016 року батько відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 звернувся до відділу поліції із заявою про вжиття заходів щодо ОСОБА_4 з приводу вчинення ним конфліктів, скандалів, морального і психологічного тиску на членів сім'ї та псування нерухомого майна в квартирі.(а.с. 45).

Згідно висновку Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 21 січня 2016 року по результатам перевірки за зверненням ОСОБА_5 було проведено перевірку, з ОСОБА_4 проведено бесіду профілактичного характеру та винесено протокол офіційного попередження про недопущення вчинення насильства в сім'ї. (а.с.70).

З акту від 2.03.2016р., складеного ПМП "ВАЛ", вбачається, що в кімнаті, де проживає внук ОСОБА_4 на стінах обдерті шпалери, частково обдерті двері та частково потертий паркет (а.с.46).

Сторонами не заперечується, що відповідач ОСОБА_4 з грудня 2013 року утримує у спірній квартирі собаку, і що дійсно собака пошкодила міжкімнатні двері, шпалери та паркет.

На даний час пошкодження стін та підлоги усунені, відповідач ОСОБА_4 власними силами здійснив ремонт у даній кімнаті.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про винесення офіційних попереджень ОСОБА_4 щодо систематичного порушення правил співжиття або систематичного руйнування чи псування ним належного власнику жилого приміщення, що є обов'язковою умовою для застосування статті 116 ЖК України.

Що стосується обставин 21 січня 2016 року, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки це звернення відбулося за заявою батька відповідача ОСОБА_5, а не позивача по справі і матеріалами перевірки фактично нічого не встановлено.

Не заслуговує на увагу також посилання апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем не здійснюється оплата за комунальні послугу і це є підставою для виселення оскільки, виходячи з аналізу положень ч.1 ст.116, ст.157 ЖК УРСР, законодавець не пов'язує можливість виселення з підстав, встановлених даними нормами, в зв'язку з неоплатою комунальних послуг за відсутності доказів порушення правил співжиття та систематичного руйнування чи псування жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 9 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак