Ухвала

іменем україни

17 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Міжгірського районного нотаріального округу Корбутяк ІриниВасилівни, Реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області про визнання недійсними, і скасування рішення сільської ради та державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва на право власності на нерухоме майно, визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов'язання знести самочинно збудований житловий будинок, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом.

Посилалась на те, що в її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,15 га в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» Міжгірського району Закарпатської області.

На підставі рішень Колочавської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 12 березня 2010 року № 109 та № 110 частини земельної ділянки, якою вона, ОСОБА_4, користується, площею 0,0220 га, 0,0177 га та 0,0302 га були незаконно передані у власність ОСОБА_5, про що їй видано державні акти про право приватної власності на земельну ділянку відповідно на земельну ділянку площею 0,0220 га - НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0,0177 га - НОМЕР_2, земельну ділянку площею 0,0302 га - НОМЕР_3.

На одній з цих земельних ділянок площею 0,0220 га, що розташована у межах Колочавської сільської ради у АДРЕСА_1, ОСОБА_5 самочинно збудувала житловий будинок, на який Колочавською сільською радою рішенням № 23 від

10 вересня 2008 року за ОСОБА_5 було оформлено право власності.

05 жовтня 2010 року ОСОБА_5 уклала з ОСОБА_6 договори дарування, якими вона подарувала ОСОБА_6 вказані земельні ділянки відповідно площами 0,0220 га, 0,0177 га, 0,0302 га та житловий будинок, що розташований у АДРЕСА_1.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від

07 червня 2013 року рішення Колочавської сільської ради від 10 вересня

2008 року № 23 про оформлення права власності на житловий будинок в

АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 визнано незаконним та скасовано.

Посилаючись на наведене, уточнивши у листопаді 2015 року позовні вимоги, ОСОБА_4 просила усунути ОСОБА_4 порушення та перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,15 га в АДРЕСА_2, шляхом: визнання недійсним та скасування рішення Колочавської сільської ради від 12 березня 2010 року № 109 про безоплатну передачу у власність ОСОБА_5 земельних ділянок загальною площею 0,0397 га, які розташовані в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» Міжгірського району Закарпатської області для обслуговування житлового будинку; визнання недійсним та скасування рішення Колочавської сільської ради від 12 березня 2010 року № 110 про передачу безоплатно у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0302 га, розташованої в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» Міжгірського району Закарпатської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку, НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення Колочавської сільської ради

№ 109 від 12 березня 2010 року; визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку НОМЕР_2, виданого ОСОБА_5 на підставі рішення Колочавської сільської ради від 12 березня 2010 року № 109, площею 0,0177 га, що розташована в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га, що розташована в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» Міжгірського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства, НОМЕР_3, виданого

ОСОБА_5 на підставі рішення Колочавської сільської ради від

12 березня 2010 року № 110; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1, Міжгірського району Закарпатської області, виданого ОСОБА_5 Колочавською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області 08 лютого 2010 року; визнання недійсною та скасування державної реєстрації за

ОСОБА_5 права власності на: земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку»; земельну ділянку площею 0,0177 га, що розташована в АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельну ділянку площею 0,0302 га, що розташована в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» для ведення особистого селянського господарства; житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, Міжгірського району, Закарпатської області; визнання недійсними договорів дарування, укладених 05 жовтня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за якими ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0220 га, що розташована у АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0177 га з призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована у с. Колочава в АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,0302 га з призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах с. Колочава в урочищі «Біля хати» Міжгірського району Закарпатської області; житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на вказані вище земельні ділянки та житловий будинок; зобов'язання ОСОБА_5 або за її рахунок знести самочинно збудовані нею житлові будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,15 га, користувачем якої є ОСОБА_4

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від

05 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду закарпатської області від 22 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 59, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України передбачено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, з архівної довідки № 37/28-1 від 29 жовтня 2008 року вбачається, що згідно із Земельною шнуровою книгою колгоспу за 1955 рік за

ОСОБА_8, батьком позивачки, рахувалася земля колгоспного двору площею 0,50 га (т. 1, а. с. 113).

Також судом установлено, що за даними Земельної шнурової книги колгоспу «Радянська Верховина» за ОСОБА_9 рахується 0,15 га земельної ділянки, з яких: пашня 0,07 га, інші сільськогосподарські угіддя 0,07 га та під побудовами 0,01 га. Такі ж дані містяться у погосподарській книзі Колочавсьткої сільської раді (т. 1, а. с. 114, 115).

Точне місце розташування земельних ділянок у вищеназваних документах не зазначено.

У справі відсутні відомості про те, на підставі яких рішень органу управління колгоспу відомості про користування ОСОБА_4 земельною ділянкою № НОМЕР_5 були внесені до Земельної шнурової книги колгоспу «Радянська Верховина» та погосподарської книги Колочавської сільської ради.

Також рішенням Колочавської сільської ради № 110 від 12 березня 2010 року ОСОБА_5 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0302 га в урочищі «Біля хати», яка перебувала у її користуванні, для ведення особистого селянського господарства та на підставі цього рішення було видано державний акт № НОМЕР_3 від 11 серпня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0302 га за адресою с. Колочава урочище «Біля хати» для ведення особистого селянського господарства.(т. 1, а. с. 16, 17).

Рішенням Колочавської сільської ради № 23 від 10 вересня 2008 року було вирішено оформити право власності ОСОБА_5 на житловий будинок в АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 21).

Разом з тим, заочним рішенням Воловецького районного суду від

07 червня 2013 року в справі № 300/161/13-ц рішення Колочавської сільської ради № 23 від 10 вересня 2008 року «Про оформлення права власності» на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 було визнане незаконним та скасовано з тих підстав, що житловий будинок був збудований на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, тобто будівництво визнано самочинним (а. с. 28-29).

Проте рішенням Колочавської сільської ради № 109 від 12 березня

2010 року ОСОБА_5 як власниці житлового будинку в АДРЕСА_1, Міжгірського району Закарпатської області, були передано у приватну власність земельні ділянки № 1 та № 2 загальною площею 0,0397 га в урочищі «Біля хати», яка перебувала у її користуванні, для обслуговування житлового будинку (т. 1, а. с. 6), та на підставі цього рішення ОСОБА_5 видано державний акт № НОМЕР_1 від 27 травня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0220 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та державний акт

№ НОМЕР_2 від 18 червня 2010 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0177 га за адресою: АДРЕСА_1. (т. 1, а. с. 7, 12).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_4 щодо порушення її права користування земельними ділянками АДРЕСА_1 отриманням ОСОБА_5 державних актів про право приватної власності на земельні ділянки, оскільки земельні ділянки були надані ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку, в тому числі земельну ділянку № НОМЕР_4 площею 0, 07 га по АДРЕСА_1, на якій розташований житловий будинок, збудований у 1977 році.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212

ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи щодо надання оцінки судовим рішенням, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Колочавської сільської ради від

10 вересня 2008 року № 23 про оформлення права власності ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від

05 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко