УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до малого приватного підприємства «Іній», ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нежитлового об'єкта, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» звернулося з позовом до МПП «Іній» та ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що 13 березня 2012 року МПП «Іній» продало ОСОБА_6 18/100 частки нерухомого майна (нежитлових приміщень), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А.

Оскільки до складу відчуженого нерухомого майна ввійшли, у тому числі й під'їзні залізничні колії № 52 та № 53 (раніше під № 12 та № 13), які належать позивачу на праві власності, просив суд визнати недійсним зазначений вище договір в частині відчуження вказаних залізничних колій, з підстав, передбачених ст. 215 та ст. 203 ЦК України.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року,відмовлено ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Судами встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є правонаступником ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», яке створено в процесі корпоратизації шляхом перетворення з ДП «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» на підставі наказу Міністерства транспорту України від 30 жовтня 2001 року № 746.

Відповідно до акта приймання-передачі нерухомого майна від 30 жовтня 2001 року Міністерство транспорту України передало, а ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» прийняло у власність нерухоме майно, зокрема й під'їзні залізничні колії № 12 та № 13 до заводу залізобетонних виробів (порядковий номер 159, а інвентаризаційний № 20390), розташовані за адресою: АДРЕСА_1

В подальшому спірне майно неодноразово переходило у власність юридичних та фізичних осіб.

Так, рішенням виконкому Ольшанської селищної ради від 20 липня 2011 року № 68 за МПП «Іній» оформлено право власності та 19 серпня 2011 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1, до складу якого ввійшло й спірне нерухоме майно (залізничні колії № 52 - 489 погонних метрів та № 53 - 407 погонних метрів).

25 серпня 2011 року за МПП «Іній» зареєстровано право власності на нерухоме майно за вказаною адресою.

13 березня 2012 року МПП «Іній» продало ОСОБА_6 18/100 частки нерухомого майна (нежитлових приміщень), які розташовані за адресою АДРЕСА_1 договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. До складу відчуженого нерухомого майна ввійшли, у тому числі й під'їзні залізничні колії (інженерні споруди для транспортування вантажів) № 52 та № 53 складу заповнювачів (раніше під № 12 та № 13).

За заявою ОСОБА_6, яка як засновник ТОВ «Транссклад ОМ» передала його до статутного фонду цього товариства, виконком Ольшанської селищної ради рішенням від 02 квітня 2012 року № 33 видав ТОВ «Транссклад ОМ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно з присвоєнням нової адреси: АДРЕСА_1, до складу якого входить і спірне майно. Згідно з довідкою МБТІ станом на 05 лютого 2013 року спірне нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Транссклад ОМ» за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на час звернення позивача до суду право власності на спірне майно було зареєстровано за ТОВ «Транссклад ОМ».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08 лютого 2011 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13 травня 2011 року, задоволено позовні вимоги Миколаївського транспортного прокурора в інтересах ПрАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (далі - Фонд). Визнано недійсним рішення Фонду від 28 грудня 1995 року № 1389 (з додатком від 27 вересня 2008 року № 14-11-0453) в частині передачі у власність ВАТ «Миколаївводбуд» майна під № 3.3 - залізничні під'їзні шляхи.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не узгоджується з характером спірних правовідносин, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову із застосуванням правового механізму, передбаченого ст. 388 ЦК України або ст. 387 ЦК України.

Крім того, до участі у справі не залучено ТОВ «Транссклад ОМ», за яким зареєстровано право власності на спірне майно.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова