АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 753/16639/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/8769/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О. Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 74 000 грн. заборгованості.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову на суму 51000 доларів США та 17000 доларів США, на загальну суму 2139971 грн., вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що у 2011 році ОСОБА_3 передав у борг ОСОБА_4 74000 грн., а у 2012 році передав йому в борг 51 000 доларів США, але відповідач борг не повернув, чим порушив його права.

Крім того, відповідач отримав в борг 2300 Євро у ОСОБА_5, 300 Євро у ОСОБА_8, і 15419 грн. у ОСОБА_6, які відповідач останнім не повернув.

Зазначив, що по борговим зобов'язанням відповідача перед ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_3 був зазначений поручителем і тому своїми коштами виплатив борг, проте відповідач відмовився повернути виплачені за нього боргові зобов'язання.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути на його користь 2 213 971 грн. боргу.

Як вбачається з розписок та пояснень сторін, відповідач 31 липня 2011 року отримав в борг у позивача 74000 грн. і зобов'язався повернути вказану суму коштів до 15 квітня 2011 року.

Згідно розписки від 4 березня 2012 року, наданої ОСОБА_3, ОСОБА_4 має борг у сумі 51 000 доларів США, які виникли в рахунок відсотків за два роки.

Проте на даний час кошти позивачу не повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 51000 доларів США, суд першої інстанції виходив з того, що у розписці зазначено, що відповідач має борг у сумі 51 000 доларів США, які є процентами за борг у 17000 доларів США, проте не зазначено, перед ким саме ОСОБА_4 має борг.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував, що дану розписку відповідачем надано ОСОБА_3, що саме йому відповідач повинен передати зазначені кошти, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Згідно розписки від 4 березня 2012 року, наданої ОСОБА_3, ОСОБА_4 має борг у сумі 51 000 доларів США, які виникли в рахунок відсотків за два роки. Він позичив 17 000 доларів, які вже повернув, проте залишилися відсотки, які зобов'язався повернути після реалізації продукції з 10 жовтня 2012 року по 10 березня 2013 року.

Як вбачається з даної розписки, 51000 доларів США є відсотками за раніше отриманою ОСОБА_4 позикою, проте, договору позики суду сторонами не надано, що позбавляє суд можливості встановити правовідносини, які склались між сторонами, чи дійсно між сторонами укладався договір позики, на яких умовах, та перевірити правильність нарахування процентів.

Крім того, у зазначеній розписці міститься умова повернення 51000 доларів США - після реалізації продукції з 10 жовтня 2012 року по 10 березня 2013 року.

Відповідач та його представник заперечували проти наявності даного боргу перед позивачем.

Враховуючи наведене та виходячи з правового аналізу ст. 1046 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана розписка не може свідчити про укладення сторонами договору позики на суму 51000 доларів США, та необґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача зазначеної суми.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 грошей у розмірі 2300 Євро, 300 Євро та 15419 грн., суд першої інстанції виходив з того, що зазначені суми відповідач отримував відповідно за борговими розписками від ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а не у позивача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повною мірою погодитися не можна з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 1000 Євро під 15% строком на три місяці, відповідно до розписки від 5 грудня 2009 року. Гарантом виступав ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно розписки від 7 грудня 2010 року, ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_5 1300 євро під 20 % строком на 2 місяці та 300 євро у ОСОБА_7 Гарантом виступав ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно розписки від 6 травня 2011 року та від 9 травня 2011 року ОСОБА_4 позичив у ОСОБА_6 13500 грн. під 10 %. Гарантом виступав ОСОБА_9 (а.с. 13, 14).

Згідно розписок від 11 квітня, 13 квітня 2012 року та 17 листопада 2011 року, ОСОБА_3 погасив борг замість брата ОСОБА_4 перед ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_6 (а.с. 10, 11, 12).

Відповідно до ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 погасив борг перед ОСОБА_5 у розмірі 2300 Євро та 970 Євро відсотків, що станом на 3 березня 2015 року еквівалентно 91134 грн. 90 коп. (3270 Євро х 27,87 грн.), перед ОСОБА_8 у розмірі 8361 грн. (300 Євро х 27,87 грн.), перед ОСОБА_6 - 14 850 грн., а всього позивачем погашено борг на суму 105984 грн. 90 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суми грошей, які він погасив за розписками ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 за відповідача ОСОБА_4, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, сплачених ОСОБА_3 у виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_7 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 3270 Євро, що еквівалентно 91134 грн. 90 коп. та 14 850 грн., а всього 105984 грн. 90 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді