Справа № 191/4211/15-ц
Провадження № 2/191/237/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовам, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 21.02.2005 року помер батько сторін по справі - ОСОБА_3, який перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, матірю сторін, з 1947 року до моменту смерті. На момент смерті ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28.12.1998 року, яке було видане виконкомом Іларіонівської селищної ради на підставі рішення № 102 від 14.12.1998 року, належало домоволодіння № 6а по вул. Р.Люксембург с. Іларіонове. На час смерті спадкодавця домоволодіння № 6а по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове складалося із: А-1 житлового будинку загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м; А.1-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м.; Б-1-літня кухня; В-1-сарай; Г-1-гараж; П-1- погріб; Е-1- вбиральня; Ж-1- літній душ; И-1- літня кухня; Д-1- сарай; П!-1- погріб; К-1-лазня; М-1-навіс; Л-1-водоколонка; Л'-1-вбиральня; 1-4 огорожа; 1-І1- бруківка (далі домоволодіння). На вказане майно 08.09.2006 року державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого 21.02.2005 року ОСОБА_3 його дружині - ОСОБА_4. 09.08.2007 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія ЯЯЯ № 500813 та зареєструвала право власності на 1/1 частки домоволодіння за собою, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 09.08.2007 року №15526765.

04.10.2007 року ОСОБА_4 оформила договір дарування частини вищезазначеного домоволодіння, до складу якої увійшли: А'-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м., И-1- літня кухня; К-1-лазня; Л'-1-вбиральня; П'- 1-погріб, № 1, 2 - огорожа, № І - бруківка асфальт. Дана частина домоволодіння попередньо була виділена в натурі і їй присвоєний № 6 «б» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району. В договорі дарування зазначено, що: «п.1.3. Житловий будинок належить дарувальнику на праві приватної власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 500812, яке видане взамін свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Синельниківською державною нотаріальною конторою за p. № 1-977 від 08.09.2006 року».

Однак, рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2014 року по справі №191/6138/14-ц, яке набрало законної сили, було визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори 08.09.2006 року на імя ОСОБА_4, на підставі того, що при оформленні свідоцтва були порушені права ОСОБА_2, як спадкоємиці першої черги. Також зазначеним рішенням визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 21.02.2005 року.

За таких обставин, вбачається, що станом на 04.10.2007 року ОСОБА_4 не мала право самостійно розпоряджатися та здійснювати правочини щодо відчуження обєктів домоволодіння, оскільки, враховуючи рішення суду від 17.04.2014 року їй належало право власності не на 1/1 частки домоволодіння, а на ? частки.

Зазначене свідчить про відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у ОСОБА_4 щодо здійснення 04.10.2007 року правочину дарування житлового будинку №6 «б» по вул. Р. Люксембург в с.Іларіонове. Позивач вважає, що рішення суду від 17.04.2014 року має преюдиційне значення для правильного вирішення даної справи про визнання недійсним договору дарування від 04.10.2007 року та є підставою для задоволення даного позову. Крім того, позивач зазначив, що про порушення своїх прав, як спадкоємця після померлої ОСОБА_4, він дізнався з рішення Синельниківського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року по справі № 191/1654/15-ц. Зазначеним рішенням було визнане недійсним свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, яке було видане йому 22.11.2013 року після померлої ОСОБА_4.

Необхідність скасування договору дарування від 04.10.2007 року обумовлена ще й тим, що присуджена відповідачу ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: с.Іларіонове, вул.Р. Люксембург, буд. 6а, станом на момент винесення рішення від 17.04.2014 року не відповідає обсягу спадкової маси, яка підлягала спадкуванню після смерті спадкодавця - ОСОБА_3, померлого 21.02.2005 року. Відчуження за договором дарування від 04.10.2007 року обєктів нерухомості, що станом на 21.02.2005 року входили до складу спадкового домоволодіння, спричинило суттєву зміну спадкової маси, яка підлягає спадкуванню позивачем після померлої у 2011 році ОСОБА_4. Позивач вважає, що порушуються його спадкові права, оскільки має місце необґрунтоване позбавлення його спадкового майна через безпідставне розширення прав відповідача.

Просить суд визнати недійсним договір дарування від 04.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснили обставини справи таким чином як вони викладені вище, просили суд їх задовольнити. Крім того, додатково надали письмові поясненнязгідно яких посилалися на норми ст. ст. 355, 356, 358, 361 ЦК України. Так, відповідач вірно зазначає, що ОСОБА_4 самостійно здійснила правочин відносно 2/5 частин домоволодіння (або 40% всього домоволодіння). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.04.2013 року № 6-12цс13: «Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні». Після смерті ОСОБА_3, померлого 21.02.2005 року, і за ОСОБА_4, і за ОСОБА_2 було закріплено право на володіння, користування та розпорядження, у межах своїх часток, кожним із обєктів нерухомості, що станом на 2005 рік входили до складу домоволодіння, розташованого за адресою: с. Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6а. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що в лютому 2007 році ОСОБА_4 одноособово, на власний розсуд та без будь-якої згоди іншого співвласника в особі ОСОБА_2, фактично здійснила виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, а отже, враховуючи зазначені норми законодавства України, ОСОБА_4 вийшла за межі належної їй цивільної дієздатності та здійснила дарування майна, що їй не належало.

Представники відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнали. Підтримали надані суду письмові заперечення, згідно яких просили врахувати перебіг позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору дарування. За заявою ОСОБА_4 домоволодіння було поділено на дві частини, на одну з яких будинок, розташований за адресою: смт. Іларіонове, вул. Р.Люксембург, б. 6а, що складався з: А-1 жилого будинку, Б-1 літня кухня, В-1 сарай; Г-1 гараж; П-1 погріб; Е-1 вбиральня, Ж-1- літній душ, Л-1 водоколонка, І бруківка, 1-3 огорожа, виконкомом Іларіонівської селищної ради було видане свідоцтво про власності на нерухоме майно від 09.08.2007 року на імя ОСОБА_4. Іншій частині домоволодіння було присвоєно адресу № 6 «б» по вул. Р. Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району і він складався з: А-1 жилий будинок загальною площею 40,2 кв.м.; житловою площею 18,5 кв.м.; И-1 - літня кухня, К-1 - лазня, Л-1- вбиральня, П-1 - погріб, 1-2 огорожа, І- бруківка. На момент відчуження нерухомого майна в жовтні 2007 році, відповідач мала право розпоряджатися ? частинами домоволодіння, розташованого за адресою: с. Іларіонове, вул. Р. Люксембург, буд. 6 «а». Як видно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 13586952 від 15.02.2007 року частина домоволодіння, яка відчужується становить 2/5 частини домоволодіння. З врахуванням рішення суду від 17.04.2014 року ОСОБА_4 мала достатньо правових підстав для вчинення правочину відносно 2/5 частин домоволодіння (або 40% всього домоволодіння), оскільки мала право розпоряджатися ? частинами домоволодіння (або 75% всього домоволодіння). Позивач ніколи не був спадкоємцем спадкового майна домоволодіння № 6а по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове в тому вигляді, в якому воно існувало до поділу в 2007 році, і тому рішення суду від 17.04.2014 року ніяким чином його прав та законних інтересів не стосувалося.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 17.04.2014 року, яке набрало чинності, встановлено, що ОСОБА_3 перебував у имоменту його смерті, тобто до 21.02.2005 року. Дані особи є батьками сторін. В 1998 році на підставі свідоцтва на право особистої власності на імя ОСОБА_3 було оформлено право власності на домоволодіння № 6 «а» по вул. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району, яке складалося з двох житлових будинків А 1 загальною площею 62, 3 кв. м. та А1 1 загальною площею 40, 2 кв. м. та господарські будівлі та споруди. Оскільки станом на 1998 рік ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_4, то відповідно до норм чинного на той час законодавства у подружжя виникло право спільної сумісної власності на дане домоволодіння в рівних частках.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді ? частини даного домоволодіння, оскільки інша ? частина належала за законом його дружині ОСОБА_4 Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 були його дружина ОСОБА_4 та його донька ОСОБА_2 Але ОСОБА_4 в порушення прав спадкоємця ОСОБА_2 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на все домоволодіння.

У звязку з цим рішенням суду від 17.04.2014 року свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.09.2006 року було визнано частково недійсним та за ОСОБА_2 визнано право власності на ? частину зазначеного домоволодіння.

25.09.2006 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт на імя свого сина ОСОБА_1, згідно якого усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось, усі майнові права та обовязки, які належатимуть їй на час посвідчення заповіту, а також майнові права та обовязки, які належатимуть їй на день смерті заповіла ОСОБА_1

09.08.2007 року ОСОБА_4 взамін свідоцтва про право на спадщину від 08.09.2006 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. Дане свідоцтво було зареєстровано в Синельниківському МБТІ.

15.02.2007 року ОСОБА_4 отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно для відчуження жилого будинку А 1 та частини господарських будівель, що складали 2/5 частини домоволодіння.

16.08.2007 року ОСОБА_4 повторно для відчуження отримала витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 15613704, а саме, на житловий будинок А 1 загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: с. Іларіонове вул.. Р.Люксембург, 6 б, що складають 2/5 частини домоволодіння, як було визначено витягом від 15.02.2007 року. На підставі даного витягу був укладений спірний договір дарування.

04.10.2007 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 жилий будинок № 6 «б» по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове загальною площею 40, 2 кв. м, а саме, жилий будинок А 1 , И 1 літня кухня, К 1 баня, Л 1 вбиральня, П 1 погріб цегл., № 1, 2 огорожа, № І бруківка, про що свідчить договір дарування, який зареєстрований в Синельниківському МБТІ.

16.08.2011 року ОСОБА_4 померла. 22.11.2013 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 частин спадкового майна, яке складається з жилого будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м, Б 1 літня кухня, В 1 сарай, Г 1 гараж, П 1 погріб бетонний, Е 1 вбиральня, Л 1 водоколонка металеві труби, І бруківка асфальт, № 1-3 огорожа бетон. метал. сітка. Дане майно розташоване за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» в с. Іларіонове. На 1/6 частку даного спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видано ОСОБА_2

З рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 05.11.2014 року вбачається, що в державному реєстрі прав міститься запис про зареєстроване право власності на 5/6 частки житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с. Іларіонове вул.. Р.Люксембург, 6 «а».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01.02.2016 року скасовано рішення Синельниківського міськрайонного суду від 11.11.2015 року та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на 5/6 частин житлового будинку № 6 «а» по вул.. Р.Люксембург в с. Іларіонове Синельниківського району, виданого 22.11.2013 року на імя ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті 16.08.2011 року матері ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п»ятою та шостою ст.. 203 цього Кодексу.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ст.. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, судовим рішенням від 17.04.2014 року встановлено, що за життя ОСОБА_4 як співвласниця у спільній сумісній власності подружжя з ОСОБА_3 мала у власності 1/2 частину домоволодіння за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове, яке складалося з жилого будинку А 1, жилого будинку А1 1 та господарських будівель та споруд, а також після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 успадкувала ? частину домоволодіння. Тобто всього на праві власності ОСОБА_4 належало ? частки домоволодіння, а ОСОБА_2 після смерті свого батька ОСОБА_3 успадкувала ? частину домоволодіння. Позивач ОСОБА_1 жодної частки цього майна після смерті свого батька ОСОБА_3 не успадковував. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року житловий будинок А 1 має загальну площу 62, 3 кв. м., а житловий будинок А1 1 40, 2 кв. м. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.08.2007 року жилий будинок А 1 має загальну площу 40, 2 кв. м. В договорі дарування зазначено, що ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок загальною площею 40, 2 кв. м під літерою А 1 та частину господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове. Подароване майно згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року складає 2/5 частини. Договір дарування 02.11.2007 року був зареєстрований в Синельниківському МБТІ, що свідчить про те, що ОСОБА_2 в цілому є власником житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м та зазначеної частини господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «б» с. Іларіонове. Дані обставини дають суду підстави стверджувати, що ОСОБА_4 за життя як власник ? частки успадкованого майна мала право розпоряджатися його частиною на користь своєї доньки ОСОБА_2, з якою володіла даним майном на праві спільної часткової власності. За таких обставин після відчуження частини майна за договором дарування у власності ОСОБА_4 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м та відповідної частини господарських будівель та споруд, на яке після її смерті 16.08.2011 року відкрилася спадщина та яке успадкував за заповітом ОСОБА_1 у вигляді 5/6 частин житлового будинку А 1 загальною площею 62, 3 кв. м з зазначеною частиною господарських будівель та споруд за адресою: вул.. Р.Люксембург, 6 «а» с. Іларіонове. Враховуючи викладені обставини, а також те, що ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 не був спадкоємцем та прав на майно за спірним договором не мав, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як співвласники спадкового майна були вільними в укладенні договору та визначенні його умов, що свідчить про наявність згоди між ними, то й відповідно укладений договір дарування від 04.10.2007 року щодо житлового будинку загальною площею 40, 2 кв. м з відповідною часткою господарських будівель та споруд не є таким, що порушує спадкові права позивача після смерті ОСОБА_4

З урахуванням вищевикладеного, доводи позивача не є підставами для визнання договору дарування недійсним.

Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з чим згідно ст.. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача судових витрат. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав необґрунтованості, то заява відповідача про застосування строку позовної давності розгляду не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_5