Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/9785/14 Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М..
№ провадження 22-ц/778/665/16 Суддя-доповідач: Савченко О.В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27" січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Маловічко С.В., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії Концерну «МТМ» Жовтневого району до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Концерн «МТМ» в особі Філії Концерну «МТМ» Жовтневого району звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був неодноразово уточнений, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

У позові зазначав, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року, для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ».

У період з травня 2010 року по жовтень 2011 року концерн «МТМ» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення у приміщення , розташоване за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 5 040 грн. 70 коп.

Станом на 01.11.2011 року відповідач не здійснив оплату за надані послуги і судовим наказом Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2011 року вказана сума заборгованості була стягнута з ОСОБА_2

В подальшому ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2014 року вказаний наказ був скасований за заявою ОСОБА_2

Раніше рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2010 року з ОСОБА_2 на користь концерну „МТМ" була стягнута заборгованість у розмірі 4368 грн. 98 коп. за період з 01.01.2009 року по 30.04.2010 року, яка стягувалась з неї не у примусовому порядку, а за заявою ОСОБА_2 від 11.08.2011 року, за якою вона зобов"язувалася погасити заборгованість протягом 12 місяців шляхом здійснення щомісячної оплати.

Вточнивши позовні вимоги, враховуючи, що станом на 18.05.2015 року відповідач частково сплатила суму основаного боргу у розмірі 1 745 грн. 78 коп., отже заборгованість складала 3 294 грн. 92 коп., остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 травня 2010 року по 30 вересня 2015 року(включно), яка станом на 01.10.2015 року нарахована у сумі 3 530 грн. 66 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 3 530 грн. 66 коп. на користь Концерну «Міські теплові мережі».

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь Концерну «Міські теплові мережі».

Повернуто на користь Концерну «Міські теплові мережі» зайво сплачений судовий збір у розмірі 80 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і поцесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, визначено концерн «Міські теплові мережі» на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг».

ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, у період з 01 травня 2010 року по 30 вересня 2015 року були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, неоплата яких відповідачем, згідно розрахунку позивача, становила 3530 грн. 66 коп., з яких заборгованість по опаленню складає 1089 грн. 75 коп, підігрів води -2401 грн. 95 коп., абонентна плата - 38 грн. 96 коп.

Задовольняючи позов, суд, надавши оцінку наданим по справі доказам у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості, встановивши, що позивачем здійснювалося теплопостачання у квартиру, де мешкає відповідач, проте оплата за надані послуги ОСОБА_2 належним чином не проводилась.

Висновок суду погоджується з фактичними обставинами справи та є обгрунтованим.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов"язки визначено у Закону України „Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов"язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно п.п.18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів(норм) споживання на підставі платіжного документа(розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Сторони не заперечували, що відповідач від наданих позивачем послуг не відмовлялась, являлась споживачем, однак оплату здійснювала не в поному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2010 року, яке набралозаконної сили 26.07.2010 року, з ОСОБА_2 на користь Концерну „МТМ" була стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з січня 2009 року по квітень 2010 року у сумі 4368 грн. 98 коп.(а.с.122-123).

Звертаючись у грудні 2014 року із позовом про стягнення заборгованості за період, починаючи з 01.05.2010 року, позивач посилався на те, що у зв"язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов"язань по оплаті отриманих послуг, у грудні 2011 року концерн звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, яка була розглянута судом і задоволена 07.12.2011 року(а.с.8-10). За заявою ОСОБА_2 ухвалою від 13.11.2014 року судовий наказ скасовано(а.с.7).

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Враховуючи те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, то суд, стягуючи заборгованість за період з 01.05.2010 року, дійшов правильного висновку, що подання у грудні 2011 року концерном „МТМ" заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, переривало перебіг позовної давності.

З уточненого позивачем розрахунку заборгованості, що утворилась станом на 01.10.2015 року, вбачається, що її розмір складає 3530 грн. 66 коп.( а.с.84-87).

Правильність вказаного розрахунку підтверджується як даними особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2.(а.с.90-92), так і оглянутими судом даними рахунків, які направлялися відповідачу , починаючи з листопада 2011 року, і квитанціями про здійснену ОСОБА_2 оплату за цей період.

Доводи апеляційної скарги про неправильність вказаного розрахунку, оскільки надані позивачем документи на його підтвердження не є належними доказами, бо не відповідають вимогам Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" , Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року „Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку", а саме, не містять підписів уповноважених посадових осіб позивача, не є переконливими.

Згідно ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого харктеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

За положеннями Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" бухгалтерський облік є обов"язковим видом обліку, який ведеться підприємством. На даних бухгалтерського обліку грунтуються фінансова, податкова, статистична та інші виді звітності, що використовують грошовий вимірник.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належить до компетенції його власника або уповноваженого ним органу ( посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом , та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних, розробляє систему і форми внутрішньогосподарського(управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до ст. 9 названого Закону первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, є підставою для бухгалтерського обліку. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже враховуючи визначені цим Законом вимоги щодо організації бухгалтерського обліку на підприємстві, підстав вважати, що надані позивачем в якості доказів дані його внутрішньогосподарського обліку господарських операцій, зокрема, відкритого на ім"я ОСОБА_2 особового рахунку, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, суд не мав.

Крім того, судом правомірно враховано, що вимоги щодо форми та змісту платіжного документу вказаного виду житлово-комунальних послуг, з урахуванням особливостей діяльності постачальника теплових послуг, визначені і спеціальним актом, а саме, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Посилання відповідача на безпідставність зарахування позивачем із внесених нею у квітні- червні 2012 року оплат загальної суми у розмірі 1591 грн. 54 коп. в рахунок заборгованості, що була стягнута за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 липня 2010 року, не підтверджуються обставинами справи, враховуючи подану ОСОБА_2 до концерну „МТМ" заяву від 11.08.2011 року щодо обов"язку добровільно виконувати судове рішення про стягнення заборгованості за період з 01.01.2009 року по 30.04.2010 року(а.с.124).

За змістом ст. 207 ЦК України вказана заява є письмовим підтвердженням домовленості сторін про умови виконання ОСОБА_2 обов"язку по сплаті заборгованості. При цьому відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не є суттєвими і правильність судового висновку не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: