Справа № 645/852/16-ц
Провадження № 2-з/645/23/16
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді - Ульяніч І.В., за участю секретаря Тереховської І.О.,

розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого по вул. Лодзькій, 8-А, в м. Харкові, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 31.01.2013 року за реєстрованим № 75, недійсним. Предметом даного договору є нежитлові будівлі літ. «Б-1» загальною площею 1877,1 кв.м., літ. «Г-1» загальною площею 34,3 кв.м., літ. «Д-1» загальною площею 34,6 кв.м., літ. «Е-1» загальною площею 184,6 кв.м., літ. «Ж.-1» загальною площею 574,9 кв.м., літ. «К-1» загальною площею 111,0 кв.м., літ. «Л-2» загальною площею 272,8 кв.м., літ. «М-1» загальною площею 737, 1 кв.м., літ. «0-1» загальною площею 1265,6 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «С-1» загальною площею 950,0 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Р-1» загальною площею 635,2 кв.м.; нежитлової будівлі літ. «Т-1» загальною площею 757,6 кв.м..

З позовом до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно, що розташовано за адресою: м. Харків, вул. Лодзька, буд. 8-А.В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що існує ризик продажу майна ОСОБА_4 третій особі, оскільки на сьогодні оспорюється перехід права власності на нежитлові будівлі до ОСОБА_2, в результаті чого до реєстру можуть бути внесені відомості, що в подальшому унеможливить виконання рішення по справі про визнання правочину - договору купівлі-продажу цього ж нерухомого майна недійсним.

Вивчивши заяву з доданими до неї матеріалами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову вирішується суддею чи судом, який розглядає справу, в той же день без повідомлення відповідача й інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб є одним з видів забезпечення позову.

Позивачем було надано копію Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.01.2013 р., згідно якого ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 нежитлові будівлі літ. «Б-1» загальною площею 1877,1 кв.м., літ. «Г- 1» загальною площею 34,3 кв.м., літ. «Д-1» загальною площею 34,6 кв.м., літ. «Е-1» загальною площею 184,6 кв.м., літ. «Ж.-1» загальною площею 574,9 кв.м., літ. «К-1» загальною площею 111,0 кв.м., літ. «Л-2» загальною площею 272,8 кв.м., літ. «М-1» загальною площею 737, 1 кв.м., літ. «0-1» загальною площею 1265.6 кв. м., літ. «С-1» загальною площею 950,0 кв. м.; літ. «Р-1» загальною площею 635,2 кв.м.; літ. «Т-1» загальною площею 757,6 кв. м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Лодзька, буд. 8-А.

Окрім того, у матеріалах справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у якому зазначено, що саме позивач ОСОБА_1 є власником вищезазначених нежитлових будівль.

Позивач посилається на те, що на даний час оспорюється перехід права власності до відповідача ОСОБА_2, але не надає цьому підтвердження.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України, позивач має обґрунтувати причини необхідності забезпечення вказаного позову, а саме обґрунтувати його припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження вказаного майна, що могло б спричинити неможливість виконання рішення суду, та необхідність забезпечення позову саме вказаним видом забезпечення та надати цьому підтвердження. Проте, ніяких додаткових пояснень з приводу вказаних відомостей надано не було.

Згідно пунктами 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4ст. 151ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимога. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідність в застосуванні даного виду забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову необхідно зазначати причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При вивченні матеріалів заяви та доданих до неї документів встановлено, що у заяві про забезпечення позову не зазначено конкретних причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, відсутні підтвердження наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, за умови та наявності реєстрації права власності на спірне майно на ім*я позивача.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що право власності на нежитлові будівлі зареєстровано за позивачем, і відповідачу вони не належать, що виключає можливість розпорядження майном відповідачем на користь третіх осіб, суд не може визнати застосування забезпечення позову, у даному випадку, законним та доцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,153,293 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом п"яти днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які не були присутніми під час проголошення ухвали може бути подана апеляційна скарга протягом п"яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя