Справа №579/1134/16 Головуючий у суді у 1 інстанції - Хочина А.І.
Номер провадження 22-ц/788/1590/16 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до редакції Кролевецької районної газети «Кролевецький вісник» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову та стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 4500 грн.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним докази і дійшов помилкового висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представника відповідача - ОСОБА_4, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що відповідачем порушені його особисті немайнові права та завдана моральна шкода. При цьому суд виходив з того, що редакція газети «Кролевецький вісник» не поширювала відносно позивача недостовірної інформації, яка б принижувала його честь та гідність, ділову репутацію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є громадським інспектором з охорони довкілля (а.с. 37-38).

08 червня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до голови Кролевецької районної ради ОСОБА_5 щодо наведення порядку на водоймах в літній період з пропозицією надрукувати в місцевій газеті «Кролевецький вісник» правила любительського лову на водоймах України (а.с. 41).

Листом від 06 липня 2016 року редакція газети «Кролевецький вісник» повідомила ОСОБА_6, що матеріал з питання любительської риболовлі буде опублікований згідно з планами редакції у №29 від 15 липня 2016 року.

Проте, у газеті «Кролевецький вісник» №29 від 15 липня 2016 року матеріал щодо любительської риболовлі не був опублікований, замість нього опублікували матеріал позачергової сесії районної ради. Матеріал, який підготовлений до друку співробітниками редакції відносно ловлі риби, був опублікований в №32 від 05 серпня 2016 року, що підтверджується публікацією у відповідному номері газети (а.с. 31).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 вказував, що серед любителів рибалки він розповсюдив інформацію про публікацію правил любительського лову в газеті «Кролевецький вісник» в номері №29 від 15 липня 2016 року. Оскільки така інформація виявилась неправдивою, була принижена його честь та гідність і він зазнав нервового стресу, тому просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статтями 201, 297, 299 ЦК України передбачено, що кожному гарантовано право на повагу до його гідності та честі, недоторканність ділової репутації фізичної особи, а також судовий захист цього права.

Пунктом 4 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яке полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Виходячи з вищезазначених положень законів та наданих доказів, всупереч положенням ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не довів факту поширення недостовірної інформації відповідачем та порушення його особистих немайнових прав.

Натомість, судом достовірно встановлено, що оспорювана інформація не стосувалася особисто позивача або членів його сім'ї і була повідомлена лише ОСОБА_3, який сам її поширив.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи, відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду.

Указ Президента України «Про додаткові заходи щодо забезпечення реалізації громадянами конституційного права на звернення» № 700 від 13 серпня 2002 року, на який посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, втратив чинність на підставі Указу Президента України «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» № 109/2008 від 07 лютого 2008 року.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -