ухвала

іменем україни

28 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду із указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 11 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Престиж» (далі - ВАТ «АКБ «Престиж»), правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 014-71/434 відповідно до умов якого йому було надано кредит в сумі 157 500,00 доларів США зі сплатою 12 % річних та строком повернення до 11 жовтня 2031 року.

На забезпечення виконання зобов'язань відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором 11 жовтня 2006 року між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, відповідачами було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що у червні 2010 року йому стало відомо про те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за договором дарування, відчужили предмет іпотеки відповідачу ОСОБА_6

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2012 року, зазначений вище договір дарування було визнано недійсним.

Так, позивач зазначає, що відповідачами було порушено умови договору іпотеки в частині збереження предмету іпотеки.

Крім того, починаючи з 2007 року відповідач ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, не сплачує обов'язкових платежів за кредитом, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18 березня 2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн).

Посилаючись на зазначене, позивач просить суд в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог в сумі 223 337,86 доларів США за кредитним договором від 11 жовтня 2006 року № 014-71/434, визнати за ним право власності на квартиру, що складається з чотирьох кімнат, має загальну площу 113,00 кв. м, у тому числі жилу 77,90 кв. м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 1 699 000,00 грн; зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції в м. Києві зареєструвати за позивачем право власності на вказану вище квартиру; стягнути в рівних частинах з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11.10.2006 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Престиж», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» та ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 4035, а саме на квартиру АДРЕСА_1, що складається з чотирьох кімнат, має загальну площу 113,00 кв. м, у тому числі жилу 77,90 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. 11.10.2006 року за реєстровим номером № 4031, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № 014-71/434 від 11.10.2006 року, яка становить 223 337,86 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 179 062,83 грн) та складається з: 147 000,00 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 434 249,60 грн) - заборгованість за кредитом; 76 337,86 доларів США (що станом на 18.03.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 744 813,23 грн) - заборгованість за відсотками, шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1, вартість якої становить 1 699 000 грн 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» по 1 827 грн судового збору з кожного.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 жовтня 2006 року шляхом визнання за ПАТ «Фідобанк» права власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Пунктом 5.5 договору іпотеки прямо передбачено право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки згідно з ст. 37 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «Фідобанк» визначив заборгованість станом на 18 березня 2014 року. ОСОБА_4 не було надано доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості.

Наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04 вересня 2013 року у справі № 6-73цс13).

Доводи касаційної скарги щодо порушення прав дитини на користування житлом спростовуються матеріалами справи, оскільки згідно з довідкою форми № 3 від 07 квітня 2015 року № 3595 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а у спірній квартирі ніхто не зареєстрований. Доказів у підтвердження проживання малолітнього у квартирі матеріали справи не містять. Крім того, позовна заява не містить вимог про виселення малолітнього з квартири.

Доводи скарги щодо неправомірного визнання права власності на квартиру без позбавлення права власності відповідачів на спірну квартиру є необґрунтованими.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_7 відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко П.О. Гвоздик І.М. Завгородня