___________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/494/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Одеської міської ради

до ОСОБА_1,

ОСОБА_2

про визнання спадщини відумерлою

та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2015 року Одеська міська рада звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності, в якій позивач просить суд: визнати спадщину після смерті ОСОБА_3, померлої 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв.м. відумерлою; визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв. м.; встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого це рішення, після набрання ним законної, сили є підставою для реєстрації Юридичним департаментом Одеської міської ради права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., житловою - 17,2 кв. м.

В позовній заяві представник позивачка в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16.05.2014 року до Київського районного суду міста Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3. В свою чергу, в червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду міста Одеси із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та Одеської міської ради, в якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 21.08.2014 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою прийнято та об'єднано в одне провадження у цивільній справі №520/5659/14-ц з первісним позовом ОСОБА_1 зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 04 листопада 2013 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру №50, по вулиці Валентини Терешкової, 14 «а», у місті Одесі, загальною площею 32,1 кв. м., у тому числі житловою - 17,2 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності судом відмовлено. 09.06.2015 року апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення у цивільній справі за апеляційними скаргами Одеської міської ради та ОСОБА_2 на вищезазначене рішення Київського районного суду міста Одеси, яким апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Київського районного суду скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в решті рішення залишено без змін. У рішенні апеляційний суд Одеської області зазначив також про те, що встановлення судом першої інстанції лише факту періодичного перебування ОСОБА_1 в квартирі №50, по вулиці Терешковій, 14 «а», яка належала померлій ОСОБА_3, з метою надання допомоги, інколи купування ліків та продуктів харчування тощо, не може свідчити про факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю із спадкодавцем понад п'ять років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, а отже і не зумовлює настання юридичних наслідків, передбачених статтею 1264 Цивільного кодексу України. При цьому, судова колегія апеляційного суду Одеської області погодилася з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки наданий останньою договір-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений ОСОБА_2, є актом доброї волі стосовно померлої та жодним чином не являється доказом в розумінні статей 57-59 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджуючим факт їх спільного проживання з померлою протягом п'яти років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну. Також судом першої інстанції було встановлено, а апеляційним судом Одеської області підтверджено, що ОСОБА_2 на протязі п'яти років до смерті спадкодавця проживала в сусідній з померлою квартирі, вийшла за цей час заміж та народила трьох дітей, що виключає можливість її проживання з померлою однією сім'єю. В свою чергу, під час розгляду справи апеляційним судом Одеської області ОСОБА_1 особисто підтвердила той факт, що вона не проживала постійно зі спадкодавцем за адресою: місто Одеса, вулиці Терешкова, будинок 14 «а»АДРЕСА_1, так як має власну родину, яка складається з чоловіка та дітей. Таким чином, представник позивача вважає, що вищезазначені факти свідчать про те, що у ОСОБА_3, померлої 04 листопада 2013 року, відсутні спадкоємці за заповітом та за законом. Спадщина, відкрита після смерті ОСОБА_3, складається з квартири №50 у будинку №14 «а» по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м., що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на особисте житло від 20 листопада 1997 року № 103406, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкома Одеської міської ради народних депутатів та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 26 січня 1998 року. Відповідно до довідки (виписка із домової книги про склад сім'ї та прописку) від 18.10.2010 року №2834, ОСОБА_3 постійно проживала за вказаною адресою одна. У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнають та оспорюють факт відумерлості спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_3, не визнають та оспорюють право власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру № 50 у будинку № 14 «а» по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,9 кв. м. та вважають себе спадкоємцями четвертої черги, позивач вважає, що наявний спір про право, що унеможливлює звернення Одеської міської рада до суду із заявою в порядку окремого провадження та зумовлює необхідність в захисті своїх прав та законних інтересів в поряду подання позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності. Враховуючи вищевикладене позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Представник Одеської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заперечень проти задоволення позовних вимог до суду не надавали.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, судом було ухвалено розгляд справи провести за відсутності відповідачів по справі на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши, дослідивши та проаналізувавши усі наявні документи в матеріалах цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №103406, виданого 20.11.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської місткої ради та народних депутатів, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 14 «А», кв. 50. Право приватної власності на вищевказану квартиру ОСОБА_3 зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 26.01.1998 року, про що зроблено запис у реєстраційній книзі 252пр-трЗ-р № 555.

Згідно з технічним паспортом на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Терешковій в місті Одесі, вказана квартира складається з однієї кімнати, має загальну площу 33,0 кв.м., жила площа -17,2 кв.м.

04 листопада 2013 року у віці 84 років померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія І-ЖД №355799, актовий запис №10733, виданим 05.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

З довідки з місця проживання про склад сім'ї і реєстрацію №2834 від 18.10.2010 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2, проживала одна ОСОБА_3

Згідно з довідками з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.29, 30) повідомлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.09.2004 року; ОСОБА_2 зареєстрована з 05.11.2007 року за адресою: Одеська область, Саратський район, с. Старосілля, вул. Жовтнева, 1. Тобто разом з спадкодавцем ні позивач ОСОБА_4, ні позивач ОСОБА_2 не зареєстровані.

В ході судового розгляду судом досліджено копію спадкової справи № 14/2013 до майна померлої 04.11.2013 року ОСОБА_3 (а.с.60-116), з якої вбачається, що 13.11.2013 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1, та 03.02.2014 року до Третьої ОДНК із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2

Листом від 20.11.2013 року за №182/02-14, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_1 про те, що з предявлених нею документів виявити родинні звязки з померлою ОСОБА_3 не надається можливим та розяснено її право на звернення до суду із заявою про встановлення родинних відносин (а.с.71).

Листом від 10.04.2014 року за №89/02-14, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_2 про те, що її заява не належним чином оформлена, та розяснено що їй необхідно особисто звернутись до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини, в якій справжність підпису засвідчується нотаріусом (а.с.110).

З вказаної спадкової справи, вбачається, що ОСОБА_2 більше до нотаріуса не зверталась, нотаріусом свідоцтво про прийняття спадщини не видавалось, інші особи до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлої 04.11.2013 року, не звертались.

Судом також встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа № 520/5659/14-ц за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності.

Зі вказаної справи вбачається, що 16.05.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, який 15.10.2014 року уточнила, та просила визнати її спадкоємницею за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_3; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3 "А", у м. Одесі, загальною площею 32,1 кв. м., житловою - 17,2 кв. м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.

16.06.2014 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, Одеської міської ради, в якому просила визнати її спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 та визнати за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 21.08.2014 року зустрічний позов було об'єднано в одне провадження з первісним.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Визнано ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 04.11.2013 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А» по вулиці Терешкової у місті Одесі, загальною площею 32,1 кв.м., у тому числі житловою площею 17,2 кв.м., у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, яка померла 04.11.2013 року. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності, - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року апеляційну скаргу Одеської міської ради - задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2015 року - скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено. В решті рішення залишити без змін.

Також рішенням апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року встановлено, що під час судового розгляду справи в апеляційному суді, позивачкою ОСОБА_1 особисто було підтверджено той факт, що вона не проживала постійно з спадкодавцем за адресою: м. Одеса, вул. Терешкова, буд. 14 «а»АДРЕСА_4, так як має власну родину, яка складається з чоловіка та дітей. Періодично ОСОБА_1 перебувала в квартирі ОСОБА_3, однак проживати там було неможливо, оскільки були відсутні належні умови для проживання. Жоден з допитаних по справі свідків не підтвердили факту постійного проживання ОСОБА_1 у квартирі померлої ОСОБА_3, ними лише було підтверджено факт періодичного її там перебування з метою надання допомоги у вигляді придбання ліків, продуктів тощо. Отже, встановлення судом першої інстанції лише факту періодичного перебування ОСОБА_1 в АДРЕСА_5 «а» у квартирі померлої ОСОБА_3П з метою надання допомоги, інколи купування ліків та продуктів, запрошення з метою відпочинку ОСОБА_3, на дачу та намір встановлення метало пластикових вікон у квартирі спадкодавця, не може свідчити про факт проживання позивачки ОСОБА_1 однієї сім'ю з ОСОБА_3 понад п'ять років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, отже не зумовлює настання юридичних наслідків, передбачених ст. 1264 ЦК України.

У вказаному рішенні апеляційного суду Одеської області також зазначено та встановлено, що колегія апеляційного суду погодилась з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання її спадкоємцем четвертої черги та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки надані останньою договір-замовлення на організацію та проведення поховання, укладений ОСОБА_2 є актом доброї волі стосовно померлої та жодним чином не являється доказом в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, підтверджуючим факт їх спільного проживання з померлою протягом п'яти років, ведення спільного побуту, розподілення взаємних прав та обов'язків упродовж п'ятирічного терміну, оскільки ОСОБА_2 на протязі п'яти років до смерті спадкодавця проживала в сусідній з померлою ОСОБА_3, квартирі, як і ОСОБА_1 винаймаючи житло, вийшла за цей час заміж та народила трьох дітей, що виключає можливість її проживання з померлою в одній однокімнатній квартирі.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року набрало законної сили, касаційної скарги на рішення апеляційного суду Одеської області від 09.06.2015 року не подавалось.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягає.

Також під час розгляду справи було встановлено що в провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа №521/21580/13-ц за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту, провадження в якій було відкрито на підставі ухвали судді Малиновського районного суду міста Одеси від 25 грудня 2013 року.

28 вересня 2016 року до Київського районного суду міста Одеси була надана відповідь з Малиновського районного суду міста Одеси в якій зазначено, що по цивільній справі №521/21580/13-ц, ухвалою суду від 05.06.2014 року заяву ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1 про залишення її заяви без розгляду. Ухвала Малиновського районного суду міста Одеси від 05.06.2014 року набрала законної сили 11.06.2014 року, в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин.

Статтею 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті 04 листопада 2013 року ОСОБА_3, відкрилася спадщина до майна померлої, а саме на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв.м., житловою - 17,2 кв. м. Заповіту за життя ОСОБА_3 не залишала, спадкоємців за законом у неї немає.

Таким чином, спадщина після смерті ОСОБА_3, яка померла 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв.м., житловою - 17,2 кв. м., що належала їй на праві власності є відумерлою.

Відповідно до ч.3 ст.1277 ЦК України спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Суд зазначає, що позивач в позовних вимог зазначив, що квартира №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, яка належить померлій ОСОБА_3, загальною площею 33,9 кв.м., однак суд зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло №103406, виданого 20.11.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської місткої ради та народних депутатів, квартира, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 14 «А», кв. 50, загальною площею 30,0 кв.м., що також зазначено у технічному паспорті на квартиру від 03.10.1997 року.

При таких обставинах, позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності підлягають задоволенню частково, та слід визнати спадщину після смерті ОСОБА_3, померлої 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв. м., житловою - 17,2 кв.м. відумерлою; визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №50, у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі, загальною площею 33,0 кв. м., житловою - 17,2 кв. м..

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Оскільки позивачем в позовній заяві не були заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 61, 208, 209, 212 215, 217-218 ЦПК України, ст.ст. 387, 1220, 1222-1223, 1277 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання спадщини відумерлою та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати спадщину, після смерті ОСОБА_3, померлої 04 листопада 2013 року, що складається з квартири №50, загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової в місті Одесі відумерлою.

Визнати за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру №50, загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі.

Дане рішення суду, у разі ним набрання законної сили, є підставою для реєстрації Юридичним департаментом Одеської міської ради права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради на квартиру №50, загальною площею 33,0 кв.м., житловою площею 17,2 кв.м., у будинку №14 «А», по вулиці Валентини Терешкової, в місті Одесі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.