РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6684/16-ц

пр. № 2/759/3540/16

20 вересня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Немировської А.М., позивача та відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.05.2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 11314,11 грн.

Позов обґрунтовано тим, що у позивача та відповідача є спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час малолітня дитина знаходиться на утриманні позивача.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

В даний час малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з позивачкою та потребує додаткової матеріальної допомоги, оскільки відповідач в добровільному порядку її не надає, участі у вихованні дитини не приймає, станом її здоров'ям не цікавиться.

Малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 має ряд захворювань та інші розлади здоров'я, що підтверджується випискою із історії хвороби дитини та потребує додаткових витрат на лікування.

30.08.2016 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог на суму 11314,11 грн. (а.с. 80).

20.09.2016 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог на суму 13075,19 грн. (а.с. 107).

У судовому засіданні 20.09.2016 року позивач позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні 20.09.2016 року заперечував проти позову, зазначивши, що матеріальну допомогу дитині він надає, в міру свого доходу та заробітку, має на утриманні матір похилого віку, а також його стан здоров'я на не дозволяє відповідачу отримувати додаткові якісь заробітки, про що зокрема відобразив у письмових запереченнях (а.с. 82-83).

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача є спільна дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.06.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов'язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред'являвся. У такому випадку такий батько зобов'язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не вбачає обґрунтованими посилання позивача, як на підставу для задоволення позову щодо понесення ним додаткових витрат на дитину, які на думку позивача підтверджуються доданими ним до матеріалів справи фіскальними чеками, оскільки останні не містять доказу понесення додаткових витрат саме на малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачем, всупереч ст. 60 ЦПК України не надано суду доказу, як то довідки медичного закладу про вартість медичних послуг, рецептів лікарів про необхідність купівлі тих чи інших медичних препаратів, для лікування ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тощо.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180-183, 185 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник