Справа №483/1916/15-ц 08.02.2016 08.02.2016 08.02.2016
Справа № 483/1916/15-ц Головуючий у 1 інстанції Казанлі Л.І.
Провадження №22-ц/784/457/16 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

08 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів - Галущенка О.І. та Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою комунального підприємства «Очаківводоканал» рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Очаківводоканал» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

24 вересня 2015 року ОСОБА_2 пред'явила зазначений вище позов до комунального підприємства «Очаківводоканал» (далі - КП «Очаківводоканал»), який обгрунтовувала наступним.

З 01 травня 2012 року вона на підставі безстрокового трудового договору перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи спочатку оператором блока ємкостей очисних споруд, з 01 липня 2012 року оператором очисних споруд, а з 01 липня 2015 року - контролером водопровідного господарства.

До роботи завжди ставилася відповідально, сумлінно виконувала обов'язки, покладені на неї трудовим договором, посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Між тим, відповідач своїх обов'язків за трудовим договором не дотримується.

Практично за весь період роботи на підприємстві їй неправильно нараховувалася заробітна плата, оскільки роботодавець не вірно визначив мінімальну тарифну ставку і не застосовував коефіцієнтів, які визначені колективним договором, укладеним між адміністрацією та профспілковим комітетом підприємства на 2012-2015 роки, Галузевою угодою між Міністерством житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути недоплачену заробітну плату у розмірі 18 449 гривень 94 копійок, а у разі непідтвердження введення фінансових труднощівна КП «Очаківводоканал», у розмірі 21 559 гривень 43 копійки.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково.

З КП «Очаківводоканал» на користь ОСОБА_2 в рахунок невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2012 року по 31 серпня 2015 року стягнуто 18 449 гривень 94 копійки.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Директор КП «Очаківводоканал» подав це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги посилався на невідповідність висновків суду положенням чинного законодавства, що регулює трудові правовідносини, а також безпідставністю застосування судом 1 інстанції підвищуючих заробітну коефіцієнтів.

В судове засідання апеляційного суду представник апелянта не з'явився, надіслав заяву, в якій підтримав доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу слід відхилити і залишити без змін рішення суду 1 інстанції, оскільки районний суд ухвалив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з травня 2012 року сторони перебувають у трудових відносинах і весь цей час відповідач не застосовував обов'язкові для застосування підвищуючи зарплату коефіцієнти, не доплативши позивачеві 18 449 гривень 94 копійки, які і слід стягнути за судовим рішенням в даній справі.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області, в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, вважає їх доведеними, а висновки, щодо результату вирішення справи - вірними, обґрунтованими й законними.

Так, частиною 2 ст. 97 КЗпП України та ст.15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці суд у разі вирішення спорів з цих питань має з'ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Згідно з ч.3 ст. 3 Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об'єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об'єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії.

За змістом ч.2 ст. 8 Закону України «Про колективні договори і угоди» угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі).

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Так, відповідно до п.6.10 Колективного договору розмір тарифної ставки і схеми посадових окладів працівників встановлюється з урахуванням міжрозрядних, міжкваліфікаційних співвідношень, визначених галузевою угодою, додатки №№1,2,3, ст.96 КзПП України за погодженням з профкомом (а.с. 40, 70-74).

За положеннями статуту підприємства, КП «Очаківводоканал» віднесено до сфери Галузевої угоди, укладеної між Міністерством з питань ЖКГ України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово комунальної галузі «Федерації роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України.

Відповідно до розділу першого Галузевих угод, останні поширюються на усіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері суб'єктів Угод.

Як вбачається із п.1.1.3 Галузевої угоди на 2010-2012 роки, п. 3.1.1,3.1.3, 3.1.4 Галузевої угоди на 2013-2015 роки (а.с. - 75) мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника 1 розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом; коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду (місячної тарифної ставки) за видами робіт та окремими професіями до встановленої Угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду, згідно з додатком 2 до цієї угоди - 1,35 (а.с.73 - 74).

Отже, за змістом вищезазначених норм встановлені галузевими угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов'язковим для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Але як вбачається із наданих до суду штатних розписів за період з 2012 по 2014 роки посадовий оклад позивача визначено без урахування вимог Галузевих угод за відповідні періоди.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01 травня 2012 року і по час звернення до суду працювала у відповідача спочатку оператором блока ємкостей очисних споруд, з 01 липня 2012 року оператором очисних споруд, а з 01 липня 2015 року - контролером водопровідного господарства (а.с. - 9).

Її тарифна ставка складала: до 01.07.2012 року - 1102 гривні, з 01.10.2012 року - 1 118 гривень; з 01.11.2012 року - 1313 гривень; з 01.01.2013 року - 1 376 гривень; з 01.12.2013 року - 1 462 гривні; з 01.09.2015 року - 1 654 гривні (а.с. - 147).

При цьому, за період з 01 травня 2012 року і до 01 січня 2013 року відповідачем не застосовувався ні галузевий коефіцієнт 1,2, ні коефіцієнт співвідношень у розмірі 1,35.

Починаючи з 01 січня 2013 року відповідач почав застосовувати галузевий коефіцієнт, проте коефіцієнт співвідношень так і залишився не застосованим.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що тарифна ставка робітника 1 розряду основного виробництва у період 2012-2014 років мала визначатись з застосуванням коефіцієнтів 1,2 та 1,35 до мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Встановивши, що заробітна плата позивачки не відповідала вимогам Галузевої угоди та колективного договору, суд вірно стягнув з відповідача на користь позивача 18 449 гривень 94 копійки недоплачених сум за період з 01 травня 2012 року по 01 вересня 2015 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність недоплаченої заробітної плати ґрунтується на доказах, у тому числі, частково на письмових поясненнях представника відповідача, який визнавав, що заробітна плата нараховувалася позивачу без врахування названих вище коефіцієнтів, а тому є вірним, обгрунтованим та законним.

Доказів іншому відповідач не навів, хоча за ст. 60 ЦПК України України, то є його обов'язком.

За такого, колегією суддів підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Що ж до тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу, про ігнорування судом 1 інстанції факту пропуску позивачем строку звернення за захистом трудового права та скрути в якій знаходиться відповідач, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення.

Так, в аспекті надання офіційного тлумачення положенням ч. 2 ст. 233 КЗпП України у системному зв'язку із ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

За такого, суд першої інстанції, вірно оцінивши подані сторонами докази, дійшов до правильного висновку, що у період з 01 травня 2012 по 01 вересня 2015 року відповідач виплачував позивачеві заробітну плату не в повному обсязі та стягнув на його користь заборговану грошову суму, вирахувану шляхом відрахування різниці від належної до сплати позивачу загальної суми заробітної плати від сплаченої суми, оскільки вказану суму не було виплачено позивачу відповідно до її тарифної ставки з урахуванням укладених Галузевих угод.

Що ж до посилання апелянта на тяжке фінансове становище, то воно не може бути достатньою підставою для скасування судового рішення.

Так, відповідно до статті 14 Закону норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Таке положення передбачено і змінами до пункту 6.9 та 6.12 Колективного договору, запровадженими у березні 2013 року (а.с. 40-41).

Проте, підстав застосування норм оплати праці, нижче від норм, визначених Галузевою угодою та Колективним договором до березня 2013 року, відповідач не зазначив. Не надав відповідач й доказів про належне оформлення змін розмірів посадових окладів та тарифних ставок з квітня 2013 року за правилами статті 14 Закону.

Не змінювався і коефіцієнт розмірів мінімальних місячних посадових окладів керівних працівників, професіоналів і фахівців, встановлених Колективним договором.

Будь-яких інших заперечень щодо встановлених судом фактів та застосування умов оплати праці, що діяли на підприємстві у 2012-2014 роках представник відповідача не зазначав.

Не містить апеляційна скарга і заперечень щодо запровадженого судом першої інстанції розрахунку та визначеного розміру заборгованості.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 307-308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Очаківводоканал» відхилити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді Галущенко О.І.

Серебрякова Т.В.