Справа № 344/2509/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1712/2016
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року у нього з відповідачкою народився син ОСОБА_4, який до вересня 2013 року проживав разом з ним.

З 01 вересня 2013 року по 28 лютого 2015 року син навчався у Національному авіаційному університеті на денній формі навчання, а з 01 вересня 2015 року син навчається в Івано-Франківському професійному ліцеї автомобільного транспорту і будівництва, термін навчання закінчується 30 червня 2016 року.

Посилаючись на те, що син ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а ОСОБА_3 є заміжньою, отримує пенсію, її сімейний дохід перевищує п'ять тисяч гривень, на утриманні інших дітей не має, протягом чотирнадцяти років допомоги на утримання сина не надавала, просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 в розмірі 1 000,00 грн., щомісячно з дня звернення до суду по 30 червня 2016 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 березня 2016 року до участі у розгляді справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залучено ОСОБА_4

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи та порушення норм матеріального права.

Зазначає, що суд не визначив місця проживання сина ОСОБА_4 та не звернув увагу на його пояснення надані в залі суду, що починаючи з квітня 2016 року, син проживає з ним, у зв'язку з систематичними конфліктами з матір'ю через аліменти, які він сплачує ОСОБА_3 на утримання повнолітнього сина, однак відповідач їх сину ОСОБА_4 не надає.

Вказує, що син ОСОБА_4 на даний момент проживає з ним, він його утримує на частину своєї пенсії, а ОСОБА_3, ввівши в оману сина та суд, заволоділа аліментами, які він виплачує на утримання сина ОСОБА_4.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 в розмірі 500,00 грн., щомісячно, починаючи з березня 2016 року.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_2 посилаючись на те, що син не бажає отримувати аліменти від батьків, просить не призначати аліменти з відповідачки, разом з тим, збільшити його позовні вимоги та постановити рішення про повернення відповідачкою 8 091,93 грн. аліментів, сплачених ним по рішенню суду.

Третя особа ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду не з'явився, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про те, що під час навчання не потребував матеріальної допомоги від батьків та підтримує позовні вимоги батька щодо зобов'язання матері повернути сплачені аліменти.

ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повнолітній син ОСОБА_4 в період з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2016 року навчався у Івано-Франківському професійному ліцею автомобільного транспорту і будівництва.

Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають (ч.3 ст. 199 СК України).

Звертаючись у лютому 2016 року з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, позивач посилався на те, що син потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, а мати в змозі таку допомогу надавати.

Як встановлено судом, 28 грудня 2015 року Івано-Франківським міським судом було постановлено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у зв'язку з навчанням, в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів щомісячно на час навчання, але не пізніше досягнення ним 23-х річного віку, починаючи з 15 жовтня 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2016 року вказане рішення в частині визначення розміру аліментів було змінено та зменшено розмір стягуваних аліментів до 1/6 частки усіх видів доходів щомісячно, в решті рішення суду першої інстанції було залишено без зміни.

Оскільки ОСОБА_2 за рішення суду зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у зв'язку з навчанням в користь ОСОБА_3, стягнення аліментів у встановленому законом порядку не припинено, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що його позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в його користь на утримання повнолітнього сина у зв'язку з навчанням до задоволення не підлягають.

Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звертається за захистом свого права (статті 3, 4, 11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим, вказана стаття ЦПК України надає суду апеляційної інстанції можливість вийти за межі доводів апеляційної скарги, але за межі позовних вимог апеляційний суд вийти не може.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом, просив ухвалити рішення щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, то суд апеляційної інстанції з урахуванням принципу диспозитивності не може вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення щодо незаявлених вимог.

А тому подана ОСОБА_2 в засідання апеляційного суду заява про збільшення позовних вимог та постановлення рішення про зобов'язання відповідачки повернути йому 8 091,93 грн. аліментів, сплачених по рішенню суду є безпідставною.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук