У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Гронло-Львів», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна будівельно-технічна компанія», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (далі - ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 25 лютого 2008 року між ПАТ «БанкКиївська Русь» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 190 тис. доларів США строком на 15 років зі сплатою 13,5 % річних та кінцевим терміном повернення 24 лютого 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 25 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено договір поруки № 22/02-08-ПР (ЦВ) та 15 січня 2010 року між позивачем та відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Гронло-Львів» (далі - ТОВ «Гронло-Львів»), в особі директора ОСОБА_5, укладено договір поруки № 22.2/02-08-ПР (ЦВ), за умовами яких останні зобов'язалися солідарно з позичальником, у повному обсязі відповідати перед позивачем за виконання зобов'язань за кредитним договором.

Всупереч норм цивільного законодавства та умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобов'язання перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до умов договору не виконала. Одночасно з укладенням кредитного договору 25 лютого 2008 року між позивачем, ОСОБА_4 та третьою особою - товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональна будівельно-технічна компанія» (далі - ТОВ «РБТК») укладено договір уступки вимоги під відкладальною умовою, згідно із якою ОСОБА_4 передала, а позивач одержав право вимоги на кошти та/або незакінчений будівництвом двохповерховий котедж та/або двохповерховий котедж, закінчений будівництвом, але не переданий відповідачу ОСОБА_4 за договором інвестування будівництва. Відповідно до п. 1.2 договору уступки вимоги, даний договір укладений під умовою настання однієї з наступних відкладальних умов: невиконання (неповного виконання) відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором; розірвання договору інвестування будівництва житлового будинку № 01-04, що був укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Регіональна будівельно-технічна компанія» 4 січня 2006 року, з будь-яких підстав, визначених чинним законодавством України. У зв'язку з настанням однієї з відкладальних умов, 24 грудня 2010 року позивачем до господарського суду Львівської області подано позовну заяву про стягнення заборгованості з ТОВ «Регіональна будівельно-технічна компанія» та розгляд даної справи на стадії апеляційного провадження зупинено до вирішення іншої, пов'язаної з нею справи. З метою врегулювання відносин, що стали предметом спору у господарському суді, 25 липня 2012 року між позивачем та третьою особою укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Шараварою О.Р., за реєстровим № 749, згідно із яким позивач купив об'єкт незавершеного будівництва, житловий будинок готовністю 31 %, що розташований у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, у рахунок виконання зобов'язань ТОВ «Регіональна будівельно-технічна компанія» за договором уступки вимоги. Продаж вчинено за 366 105 грн. Розрахунок у сумі 366 105 грн проведено шляхом зарахування зустрічних вимог, що виходять з договору уступки вимоги, які становлять у цілому 959 500 грн. У зв'язку з зарахуванням коштів у сумі, еквівалентній 959 500 грн у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, станом на 28 вересня 2012 року, заборгованість по кредитному договору становить 91 560,35 доларів США, що еквівалентно 731 841 грн 88 коп., з яких: сума строкової заборгованості 90 296,97 доларів США, сума несплаченого штрафу за прострочення кредиту 1 263,38 доларів США. Позивачем на адресу відповідачів надсилались вимоги-претензії щодо сплати заборгованість, на які останні не відреагували.

У зв'язку з наведеним, банк просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 7 листопада 2012 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ «Гронло-Львів» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 22/02-08-ЦВ у загальній сумі 731 841 грн 88 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 5 березня 2014 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 листопада 2012 року змінено та ухвалено нове рішення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 22/02-08-ЦВ у сумі 731 841 грн 88 коп., що еквівалентна 91 560,35 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ТОВ «Гронло-Львів» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2008 року № 22/02-08-ЦВ у сумі 731 841 грн 88 коп., що еквівалентна 91 560,35 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідачі належним чином взяті на себе зобов'язання не виконують, наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителів у солідарному порядку.

Змінюючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що наявні підстави для стягнення кредитної заборгованості, проте поручителі не несуть солідарної відповідальності, оскільки відсутня їх спільна порука та укладені окремі договори поруки, а тому кредитну заборгованість слід стягнути з боржника та кожного з поручителів у солідарному порядку. Крім того. Солідарне стягнення судових витрат діючим процесуальним законом не передбачено, а тому судові витрати слід стягнути з кожного з відповідачів.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 25 лютого 2008 року між АБ «Київська Русь», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримала іпотечний кредит в сумі 190 тис. доларів США з кінцевим терміном повернення до 24 лютого 2023 року та зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом.

25 лютого 2008 року між АБ «Київська Русь» та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручився перед банком за виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором.

15 січня 2010 року між АБ «Київська Русь» та ТОВ «Гронло-Львів», в особі директора ОСОБА_5, укладено договір поруки, відповідно до умов якого ТОВ «Гронло-Львів» поручилось перед банком за виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків за кредитним договором.

Відповідно до пунктів 2.1 вказаних договорів поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Станом на 28 вересня 2012 року залишок заборгованості за кредитним договором становив 91 560 доларів 35 центів США, з яких: 90 269,97 доларів США - сума строкової заборгованості, 1 263,38 доларів США - сума несплаченого штрафу за прострочення кредиту, що еквівалентно гривні за курсом Національного банку України 731 841 грн 88 коп.

Стягуючи кредитну заборгованість з боржника та поручителів на користь банка, суди не звернули уваги на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, висновок судів про стягнення кредитної заборгованості з поручителя ТОВ «Гронло-Львів» на користь банка, є помилковим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшли висновку про закриття провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «Гронло-Львів», третя особа - ТОВ «РБТК», про стягнення заборгованості за кредитним договором та роз'яснення позивачу права звернутися до суду з відповідним позовом у порядку господарського судочинства.

Також 25 лютого 2008 року між банком, ОСОБА_4 та третьою особою - ТОВ «РБТК» укладено договір уступки вимоги під відкладальною умовою, за яким ОСОБА_4 передала, а позивач одержав право вимоги на кошти та/або незакінчений будівництвом двоповерховий котедж та/або двоповерховий котедж, закінчений будівництвом, але не переданий відповідачу ОСОБА_4 за договором інвестування будівництва житлового будинку від 4 січня 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «РБТК».

Відповідно до п. 1.2 договору уступки вимоги, даний договір укладений під умовою настання однієї з наступних відкладальних умов: невиконання (неповного виконання) відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань перед позивачем за кредитним договором та/або розірвання договору інвестування будівництва житлового будинку №01-04, що був укладений між відповідачем ОСОБА_4 та третьою особою ТОВ «РБТК», з будь-яких підстав, визначених чинним законодавством України.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором, 24 грудня 2010 року банк звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором уступки вимоги з ТОВ «РБТК» і рішенням від 21 березня 2011 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ «РБТК» на користь банка 190 тис. доларів США, що еквівалентно 1 513 065 грн коштів отриманих згідно договору № 01-04 інвестування будівництва житлового будинку.

Таким чином, судам слід перевірити розмір кредитної заборгованості.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень, закриття провадження у справі в частині позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «Гронло-Львів», третя особа - ТОВ «РБТК», про стягнення заборгованості за кредитним договором та направленням справи в частині позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ТОВ «РБТК», про стягнення заборгованості за кредитним договором на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. ст. 205, 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 336, 338, 340, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 5 березня 2014 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до товариства з обмеженою відповідальністю «Гронло-Львів», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна будівельно-технічна компанія», про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, провадження у справі в цій частині закрити. Роз'яснити позивачу, що він має право звернутися до суду у порядку господарського судочинства.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 7 листопада 2012 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 5 березня 2014 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональна будівельно-технічна компанія», про стягнення заборгованості за кредитним договором у цій частині скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик