АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виховний комплекс «Антошка» про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виховний комплекс «Антошка» (надалі - ТОВ «НВК «Антошка»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь 3750 грн. надмірно сплачених коштів.

Зазначала, що між сторонами був укладений договір про надання послуг № 14 від 14 вересня 2015 року, відповідно до якого TOB «НВК «Антошка» зобов'язалось надати послуги щодо виховання, навчання і загального розвитку її дитини, а відповідач зобов'язався їх оплатити.

Окрім цього, 14 вересня 2015 року укладено договір про благодійну діяльність №14/09, відповідно до умов якого нею сплачено 3000 грн. благодійного внеску.

Дитина почала відвідувати дитячий садок з 20 вересня 2015 року, у зв'язку з чим за вересень нею були сплачені кошти в розмірі 1715 грн., 4500 грн. за жовтень, 4500 грн. за листопад та 3000 грн. в якості благодійного внеску.

Проте відповідачем послуги надавались неякісно, вихователями невірно визначено розумовий рівень дитини, неодноразово дитині завдані фізичні травми вихователем, відсутня була реакція персоналу на її поради і прохання стосовно рівня і якості надання послуг, при виникненні конфлікту між батьками, адміністрація не втрутилась у його вирішення.

Вказувала, що 20 листопада 2015 року вона повідомила відповідача про намір розірвати договір і в подальшому дитина не відвідувала навчальний заклад.

Оскільки між сторонами не оформлено належним чином розірвання договору та не складено акту приймання-передачі наданих послуг, вважає, що договір не є розірваним.

Враховуючи те, що дитина не відвідувала садок по 20 листопада 2015 року, а послуги були сплачені в повному обсязі за листопад 2015 року, позивачка просила стягнути з відповідача суму надмірно сплачених коштів за дні, які дитина не відвідувала, а саме 1500 грн., та відповідно до положень п.3.1.3 договору про благодійну діяльність суму коштів в розмірі 2250 грн., а саме частину пожертви, що використовується товариством не за призначенням у зв'язку з припиненням відвідування дитиною дитячого закладу, що разом склало 3750 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на несправедливість та незаконність рішення районного суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач про день і час розгляду справи повідомлений належно і завчасно (а.с.75).

06 вересня 2016 року на адресу суду апеляційної інстанції від представника відповідача - ОСОБА_2 поступила заява про відкладення справи розглядом у зв'язку з постійним її поганим самопочуттям через вагітність.

Разом з тим, належних доказів, які б підтверджували зазначені в заяві обставини, представник відповідача не подала. Окрім цього, колегія суддів вважає, що відповідач, являючись юридичною особою, не позбавлений був можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника, а тому приходить до висновку про розгляд справи у відсутність представника відповідача.

Колегія суддів, вислухавши позивачку, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, 14 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ДНЗ «Антошка» укладено договір № 14 про надання послуг, відповідно до п.1.1 якого виконавець за завданням замовника зобов'язався надати послуги щодо виховання, навчання і загального розвитку дитини замовника - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а замовник зобов'язалась прийняти та оплатити надані послуги в порядку, передбаченому даним договором (а.с.5-12).

14 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та благодійною організацією «Благодійний фонд Антошка» укладено договір про благодійну діяльність №14/09, згідно з яким благодійник добровільно жертвує бенефіціару у власність грошові кошти в сумі 3000 грн. з метою підтримки статутної діяльності бенефіціара, в свою чергу бенефіціар приймає пожертву та зобов'язується використати її з метою здійснення благодійництва у сфері освіти, відповідно до основної мети та предмету діяльності бенефіціара (а.с.14-16).

З урахуванням долучених до справи доказів та змісту позовної заяви, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення з відповідача 2250 грн. суми благодійного внеску, остільки такі вимоги не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п.3.1 договору про надання послуг, вартість послуг щодо виховання, навчання і загального розвитку дитини за період з 14 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року сторони визначили в сумі 51215 грн. за навчальний рік, який дорівнює 12 місяцям (а.с.8).

Згідно графіку платежів за договором, внесення вартості за навчання дитини передбачало попередню оплату до 20 числа за наступний місяць, в сумі 4500 грн. (а.с.13).

Тобто, за змістом договору лише після оплати вартості послуг відповідач виконував його умови.

Матеріали справи доведено виконання відповідачем положень договору до 20 листопада 2015 року, а з урахуванням змісту графіка платежу, пояснень та обставин справи позивачкою оплачено вартість навчання дитини до 01 грудня 2015 року.

Встановлено, що ОСОБА_1, з метою захисту прав, неодноразово зверталася до відповідача з заявами про розірвання договору та повернення 1500 грн. коштів за послуги, які не були надані виконавцем у листопаді 2015 року (а.с.17-19).

Заперечуючи проти позову, представник ТОВ НВК «Антошка» вказував на належне виконання відповідальними працівниками навчального закладу умов договору, у зв'язку з чим вважав відсутніми підстави для задоволення вимог та повернення коштів. (а.с.43).

Враховуючи зазначене, матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про недоведеність факту сплати позивачкою за надання відповідачем послуг, зокрема, за листопад 2015 року, в сумі 4500 грн.

Згідно з п. 2.4.3 договору замовник має право розірвати договір, повідомивши про це виконавця за 30 календарних днів, при цьому замовник зобов'язаний оплатити фактично надані виконавцем послуги.

Встановлено, що 20 листопада 2015 року ОСОБА_1 повідомила відповідача про дострокове розірвання договору і в подальшому дитина позивачки припинила відвідувати дитячий заклад.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що договір є розірваним через 30 календарних днів після повідомлення про це виконавця, тобто з 21 грудня 2015 року, проте неправомірно відмовив у стягненні з відповідача 1500 грн.

Зі справи убачається, що позивачкою оплачено вартість послуг за листопад 2015 року в сумі 4500 грн., в той час як дитина відвідувала навчальний заклад відповідача лише в період з 01 по 20 листопада 2015 року, у зв'язку з чим вартість фактично наданих послуг становить 3000 грн., й переплата складає 1500 грн.

Районний суд, розглядаючи справу, хоча і послався у рішенні, проте неправильно витлумачив зміст ч. 4 ст. 653 ЦК України, у відповідності до вимог якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, п. 2.4.3 договору передбачено право замовника розірвати договір, повідомивши про це виконавця за 30 календарних днів, а також обов'язок оплатити фактично надані виконавцем послуги.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт розірвання між сторонами з 21 грудня 2015 року договору, проте залишив поза увагою положення ч. 4 ст. 653 ЦК України та досягнуту між ними у п. 2.4.3 домовленість про обов'язок ОСОБА_1 оплатити лише фактично надані послуги.

Зазначене свідчить про те, що районний суд, розглядаючи спір в частині вимог про стягнення коштів, сплачених на виконання умов договору про надання послуг, у сумі 1500 грн., не в повному обсязі врахував обставини справи, характер взаємовідносин сторін, що призвело до порушень норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим в зазначеній частині вимог рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову та стягнення з ТОВ «ДНЗ «Антошка» на користь позивачки 1500 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею по справі відповідно до задоволених вимог та визначені на підставі положень Закону України «Про судовий збір» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 1157 грн. 54 коп. (551,21+606,33) (а.с. 2, 55).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав у задоволенні позову в частині вимог про стягнення благодійного внеску, в сумі 2250грн., а тому рішення районного суду в зазначеній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 липня 2016 року в частині вимог про стягнення коштів, в сумі 1500 грн., скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Навчально-виховний комплекс «Антошка» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, в сумі 1500 грн., а також витрати по справі, пов'язані з оплатою судового збору, в сумі 1157 грн. 54 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/4812/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11719/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Колдіна О.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.