У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі Рівненського відділення акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 05 грудня 2007 року він уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), договір споживчого кредиту № 0 для купівлі квартири АДРЕСА_1, яка 05 грудня 2007 року за договором іпотеки № 71787 була передана в іпотеку банку.

Вважаючи, що під час укладання вказаного договору відповідачем порушено істотні умови договору, а саме: не надано повної, об'єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою; приховано та невірно відображено фактичні дані і відомості відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору, та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах; у змісті кредитного договору не встановлено та не визначено умови щодо збереження реальної вартості предмета іпотеки, просив визнати порушеним його право як споживача фінансових послуг банку та визнати вказаний кредитний договір недійсним.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено.

Визнано порушеним право ОСОБА_3 як споживача фінансових послуг банку.

Визнано недійсним кредитний договір від 05 грудня 2007 року № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3

У поданій касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що кредитний договір, укладений між позивачем та банком, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з його невідповідністю приписам ч. 3 ст. 1054 ЦК України, ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», а також у зв'язку із введенням позивача в оману відповідачем щодо істотних умов договору та із використанням нечесної підприємницької практики.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 05 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу грошові кошти в сумі 51 тис. доларів США, що еквівалентно 257 550 грн, терміном до 04 лютого 2028 року, а позивач зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку, які передбачені умовами договору.

Кредит надавався позичальнику для купівлі квартири АДРЕСА_1, яка за договором іпотеки від 05 грудня 2007 року № 71787 була передана в іпотеку банку.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до п. 10.13 кредитного договору підписання позичальником даного договору свідчить про те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Задовольняючи позов та посилаючись на приписи ст. ст. 11, 18, 21 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII), суди виходили з того, що банк усупереч вказаним нормам матеріального права приховав повну, об'єктивну та достовірну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту; не повідомив позивача про можливість укладення договору в національній валюті та не попередив його про можливі настання валютних ризиків для позичальника.

Права споживача, у разі надання йому недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію, підлягають захисту у випадках та спосіб, які встановлені ч. 7 ст. 15 Закону № 1023-XII в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

У той же час цією нормою не передбачалось визнання недійсним договору у зв'язку із наданням неповної, недостовірної або несвоєчасної інформації про продукцію.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України не з'ясували, чи звертався позивач до відповідача із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору та чи отримував він таку інформацію, не перевірили, чому він не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно із ч. 6 ст. 11 Закону № 1023-XII у разі ненадання йому такої інформації, чи вчиняв позичальник дії на виконання умов вказаного договору та чи вносив кошти на погашення кредитного зобов'язання.

Разом із тим, посилаючись як на одну із підстав недійсності кредитного договору на введення відповідачем позивача в оману, суди не зазначили, які саме дії банку в силу вимог ст. 230 ЦК України свідчать про обман, у чому саме полягає приховування банком інформації щодо надання кредиту. При цьому, пославшись на встановлені висновком судово-економічної експертизи від 30 липня 2015 року № 1265 розбіжності в розмірі реальної процентної ставки за користування кредитом з даними суми абсолютного значення подорожчання кредиту, які відображені в додатку 1 до кредитного договору «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», суди не звернули уваги на те, що висновок експерта базується на розрахунках, зроблених у національній валюті - гривні, у той час як валютою зобов'язання є іноземна валюта - долар США; не з'ясували, чи є ця величина сталою протягом всього часу користування кредитом, якщо ні, то за наявності яких обставин вона могла змінюватися та чи може таке свідчити про обман позивача як споживача з боку банку.

Разом із тим, посилаючись як на одну з підстав недійсності оспорюваного кредитного договору використання банком нечесної підприємницької практики, суди не вказали, на підставі яких саме ознак, зазначених у ст. 18 Закону № 1023-XII, умови договору можуть бути кваліфіковані як такі, що обмежують права споживача та пов'язані із використанням нечесної підприємницької практики.

Не з'ясувавши всіх фактичних обставин справи та не перевіривши, чи можуть бути обставини, на які посилався позивач, підставами недійсності кредитного договору, дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко