Справа № 450/2041/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1472/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Тропак О.В.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Позивач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі ПАТ «ВіЕйБі Банк») в серпні 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3, просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 26668,04 грн. (а.с. 1-22).

В обґрунтування вимог покликається на те, що 03.10.2011 року між сторонами укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000,00 грн., а позичальник зобов»язувалась повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі санкції в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього. Кредит надавався строком до 03.10.2014 року зі сплатою за користування кредитом 10% річних та щомісячною платою у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75 % від суми кредиту. Відповідач своїх зобов»язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 26668,04 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» задоволено.

Стягнутоз ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 668,04 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1, в доход держави судовий збір у розмірі 266,68 гривень.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 вважає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, оскільки розгляд даної справи проводився не об'єктивно, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд визнав безпідставною заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з веденням переговорів щодо укладення мирової угоди, відтак суд залишив відповідача без можливості надати пояснення по даній справі.

В свою чергу, всупереч процесуального законодавства судом не ухвалено заочного рішення по справі.

Звертає увагу на те, що позивач не обґрунтував розмір плати за пропуск платежів у розмірі 19897,69 грн., крім цього у розрахунку заборгованості у графі «прострочена заборгованість на початок періоду» незрозумілим є відсутність заборгованості у період до 03.05.2015 року, а за період з 04.05.2015 по 03.06.2015 р.р. розмір заборгованості складає 16287,03 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що з врахуванням положень Кредитного договору у випадку прострочення виконання боргового зобов'язання, що перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника сплатити штраф у розмірі 25 % від суми кредиту, що становить 1750 грн.

Крім цього, апелянт надав розрахунок пені за період з 04.11.2014 року по 14.08.2015 року, розмір якої складає 9613,9 грн.

Таким чином, на думку апелянта загальний розмір заборгованості відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» становить 18134,25 грн., з яких 4329,50 грн. розмір не повернутого кредиту, 447,04 грн. - відсотки, 1993,81 грн. - комісія по управлінню кредиту, 1750,00 грн. - штраф, 9613,9 грн. - пеня.

Покликаючись на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 03.09.2014 року по справі № 6-100цс14, звертає увагу на те, що суд зобов»язаний застосувати норму частини третьої ст. 551 ЦК України для зменшення розміру неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вважає, що позивач завищив розмір пені, оскільки відповідальність у виді неустойки за порушення договору є непропорційно великою та суперечить положенням ст.ст. 11, 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» ст.ст. 3, 509, 627 ЦК України.

На переконання апелянта, банк не мав права встановлювати комісію за управління кредитом, а кошти, що вносилися відповідачем на рахунок позивача, повинні зараховуватися у суму погашення кредиту та процентів за ним.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не прибув, подав письмове заперечення на апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, є підставними, а тому підлягають до задоволення.

Проте повністю з такими висновками районного суду погодитись не можна.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 03.10.2011 року між позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір банківського обслуговування № BLЖГА00082995, за умовами якого (п. 1.2 загальної частини) банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 7000,00 грн., а позичальник зобов»язувався повернути кредит та сплатити плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладеними в майбутньому.

Термін повернення кредиту визначено 03.10.2014 року включно із сплатою за користування кредитом в розмірі 10% річних.

Згідно п.1.6. загальної частини кредитного договору, встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту.

Пунктом 3.3.2 кредитного договору, визначено, що позичальник зобов»язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов»язання відповідно до графіку погашення заборгованості, в порядку передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов'язання за договором позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконав, що відповідачем не заперечується, однак у зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, в останньої виникла заборгованість.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 629, 638 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно поданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором №BLaЖГА00082995 станом на 14.08.2015 року складає 26668,04 грн., з яких 4329,50 грн. заборгованість по кредиту, 447,04 грн. відсотки, 1 993,81 грн. заборгованість по сплаті комісії та 19897,69 грн. плата за пропуск платежів (а.с. 15-16).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи та досліджені судом першої інстанції докази, судова колегія приходить переконання, що місцевий суд дійшов фактично обґрунтованого висновку про підставність вимог позивача в частині стягнення заборгованості, однак стягнута сума не відповідає вимогам закону виходячи з такого.

Виконання зобов'язання за ч. 1 ст. 546 цього Кодексу може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією та іншими видами.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що при порушенні зобов'язання настають правові наслідки, передбачені законом чи договором.

Пунктом 4.2 загальної частини кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого умовами кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника сплатити штраф у самі 25% від суми кредиту.

Відповідно до п. 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення сплати платежів.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі №6-100цс14 від 03 вересня 2014р. та відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру збитків, суд не застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, яка підлягала застосуванню, а відтак розмір плати за пропуск платежів необхідно зменшити з 19897,69 грн. до 4800 грн., що відповідатиме розміру збитків (сукупний розмір заборгованості по кредиту та неотриманих відсотків) кредитора внаслідок несвоєчасного виконання зобов"язання позичальником станом на день розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи наведені розрахунки, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення розміру нарахованої плати за пропуск платежів, а відтак загальної суми заборгованості по договору, з 26668,04 грн. до 11570,35 грн., яка складається з 4329,50 грн. заборгованість по кредиту, 447,04 грн. відсотки, 1 993,81 грн. заборгованість по сплаті комісії та 4800 грн. плата за пропуск платежів.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд помилково не застосував положення п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", якими передбачено, що несправедливим є умови договору щодо встановлення вимоги про сплату споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п"ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов"язань за договором, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана норма Закону передбачає наявність такої умови у договорі, а не загальну суму компенсації у зв"язку із невиконанням зобов"язання.

В свою чергу, судова колегія звертає увагу на те, що з вимогою про визнання недійсним пункту договору про комісію за управління кредитом, відповідач не звертався, у встановленому порядку такий не визнано недійсним та не виключено з договору, тому доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення комісії за управління кредитом не заслуговують на увагу.

Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

З матеріалів справи вбачається, що справа в суді першої інстанції була розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_3, однак з матеріалів справи встановлено, що про судове засідання, призначене на 20.11.2015 року, остання була повідомлена про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в судовому засіданні 20.11.2015 року був присутній її представник ОСОБА_4 (а.с. 31а, 34).

У справі також містяться дані про належне повідомлення представника відповідача про час і місце слухання справи на 16.12.2015 року о 10 год. 15 хв., а саме його розписка.

За таких обставин, доводи апелянта про неналежне його повідомлення про розгляд справи, ненадання можливості відповідачу дати пояснення по справі та обов'язок суду ухвалити заочне рішення, є необґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 грудня 2015 року- змінити, зменшити розмір нарахованої плати за пропуск платежів, а відтак загальної суми заборгованості, по кредитному договору № BLaЖГА00082995 від 03.10.2011 року з 26668,04 грн. до 11570 грн. (одинадцять тисяч п»ятсот сімдесят) грн. 35 коп.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.В. Тропак