АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Андрієнко А.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Гарматюк О.Д.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного наукового-природничого музею Національної академії наук України, третя особа - в.о. директора Національного наукового-природничого музею Національної академії наук України Червоненко Оксана Володимирівна, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної компенсації,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Національного науково-природничого музею Національної академії наук України про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної компенсації, мотивуючи тим, що позивач працювала на посаді старшого наукового співробітника в Національному науково-природничому музеї НАН України на підставі контракту № 1 з 19.01.2011 року. Наказом від 21.12.2015 року №250-к позивача було звільнено з 31.12.2015 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП). Своє звільнення позивач вважає незаконним та необґрунтованим з наступних підстав. Відповідно до п. 20 Контракту строк його дії був встановлений з 20.01.2011 до 31.12.2012 року. Згідно додаткових угод строк дії контракту неодноразово подовжувався: Додатковою угодою № 31 до контракту від 31 жовтня 2012 року строк дії контракту, укладеного від 19.01.2011 року №1, подовжено до 31 березня 2013 року; Додатковою угодою № 2 від 31.01.2013 року - до 31.12.2013 року; Додатковою угодою № 20 від 13.10.2013 року - до 31.12.2014 року; Додатковою угодою № 6 від 23.10.2014 року - до 30.06.2015 року; Додатковою угодою № 15 від 29.04.2015 року - до 31.12.2015 року. Позивач вважає, що те, що контракт переукладався неодноразово, дає підстави вважати його безстроковим, укладеним на невизначений строк. Розуміючи все вище зазначене, роботодавець, поставивши за мету звільнити позивача, почав його спонукати писати різного виду заяви, на підставі яких мав би в подальшому можливість звільнити його. 14.12.2015 року позивачем було написано на ім'я директора заяву, що була зареєстрована у відповідача 14.12.2015 року вх. №20 (ВН), в якій позивач просила у зв'язку з переходом з наукової пенсії на пенсію за віком перевести її з контрактної форми договору на безстроковий трудовий договір з 14.12.2015 року на займану посаду старшого наукового співробітника відділу зоології. 15.12.2015 року за проханням завідувача кадрами Міщук Н.Я. Національного науково-природничого музею НАН України позивач переписала попередню заяву, вказала, що просить у зв'язку з тим, що перейшла з наукової пенсії на пенсію за віком, розірвати строковий трудовий контракт № 1 від 19.01.2011 року та оформити безстроковий трудовий договір з 15.12.2015 року на посаді старшого співробітника відділу зоології. 21.12.2015 року було видано наказ №250-к про припинення роботи працівника ОСОБА_2, що працювала за контрактом на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП з 31.12.2015 року. 23.12.2015 року позивачем на вимогу завідувача кадрами Міщук Н.Я. було написано заяву з проханням прийняти її на роботу на посаду старшого наукового співробітника відділу зоології ННПМ з 4 січня 2016 року. Дана заява була погоджена/підтримана Завідувачем відділу, доктором біологічних наук, професором Писанцем Є.М. та не схвалена заступником директора з наукової та музейної роботи Червоненко О.В. 11.01.2016 року позивачем було написано на ім'я директора ННПМ НАН України Ємельянова І.Г. лист/заяву з проханням відкликати заяву про перехід з контрактної форми на без контрактний трудовий договір від 14.12.2015 року, оскільки в ньому не йшлося про розірвання трудових відносин з відповідачем, як про це зазначено в наказі ННПМ від 21.12.2015 року № 250-к, а лише про зміну трудових відносин. Також позивач просила зробити відповідний запис до її трудової книги. 18.01.2016 року позивач отримала лист від Голови КРК ПП НАН України, в якому зазначається, що її звільнення є незаконним, так як вона не мала на меті закінчити свої трудові відносини в ННПМ НАН України ні за згодою сторін, ні за власним бажанням, а хотіла зняти строкові обмеження, встановлені контрактом. Позивач вказала, в її заявах відсутня будь-яка угода між сторонами про дострокове припинення трудових відносин, а тому вважати трудові відносини припиненими на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП є порушенням. Окрім зазначеного, позивач також посилалась на те, що вона є головою Первинної профспілкової організації ННПМ НАН України, а тому відповідно до вимог ст. 252 КЗпП України та ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» її звільнення могло відбутись лише після попереднього узгодження із виборним органом, членом якої вона є, а також вищого виборного органу цієї профспілки. Також позивач вказувала, що згідно зі ст. 44 КЗпП відповідач, оскільки він порушив законодавство про працю, зобов'язаний виплатити позивачу не менше тримісячного середнього заробітку, якщо більша сума не обумовлена трудовим чи колективним договором. Разом із тим, вказані дії з боку відповідача також завдали позивачу моральної шкоди, оскільки останній почав розповсюджувати відносно позивача неправдиву інформацію, що дискредитує її в обличчі колег по роботі. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним та скасувати наказ НАН України ННПМ «Про припинення роботи за контрактом» від 21.12.2015 року №250-к в частині припинення роботи за контрактом з 31.12.2015 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП) ОСОБА_2 старшого наукового співробітника Відділу зоології (контракт за №1 від 19.01.2011 року). Поновити позивача на попередньо займаній посаді в НАН України ННПМ. Стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. А також, відшкодувати позивачу понесені нею судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвали нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи тим, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та допустив порушення норм матеріального і процесуального закону .

Апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу , просили рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача просили відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 20.01.2011 року ОСОБА_2 була переведена на роботу за контрактом на посаді старшого наукового співробітника зоологічного музею до 31.12.2012 року (а.с. 13).

19.01.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено контракт № 1 про прийняття ОСОБА_2 на роботу за посадою старшого наукового співробітника. Термін дії контракту встановлений був з 20.01.2011 року до 31.12.2012 року (а.с. 8).

Згідно з додатковими угодами строк дії контракту неодноразово подовжувався: Додатковою угодою № 31 до контракту від 31 жовтня 2012 року строк дії контракту, укладеного від 19.01.2011 року №1, подовжено до 31 березня 2013 року; Додатковою угодою № 2 від 31.01.2013 року - до 31.12.2013 року; Додатковою угодою № 20 від 13.10.2013 року - до 31.12.2014 року; Додатковою угодою № 6 від 23.10.2014 року - до 30.06.2015 року; Додатковою угодою № 15 від 29.04.2015 року - до 31.12.2015 року (а.с. 13, 16, 21, 22, 23, 24, 25).

14.12.2015 року позивач звернулась до директора Національного науково-природничого музею НАН України із заявою, в якій у зв'язку із переходом з наукової пенсії на пенсію за віком просила перевести її з контрактної форми договору на безстроковий трудовий договір з 14.12.2015 року на займаній посаді старшого наукового співробітника відділу зоології (а.с. 26).

Також 14.12.2015 року позивач звернулась до Національного науково-природничого музею НАН України із заявою, в якій зазначала, що у зв'язку із тим, що вона перейшла з наукової пенсії на пенсію за віком, просила розірвати строковий трудовий договір (контракт) № 1 від 19.01.2011 року та оформити безстроковий трудовий договір з 15.12.2015 року на посаді старшого наукового співробітника відділу зоології (а.с. 27).

21.12.2015 року відповідач видав наказ № 250-к про припинення роботи за контрактом з 31.12.2015 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) ОСОБА_2 старшого наукового співробітника Відділу зоології (контракт № 1 від 19.01.2011 року) (а.с. 29).

11.01.2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою про відкликання своїх заяв про перехід з контрактної форми на безстроковий трудовий договір, оскільки в них не йшлося про розірвання трудових відносин з ННПМ, як це записано в наказі ННПМ від 21.12.2015 року № 250-к, а лише про зміну трудових відносин, та просила зробити відповідний запис в трудовій книжці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що між сторонами відбулася згода сторін щодо звільнення позивача з роботи .

Однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до такого висновку неповно з'ясувавши обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки та дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи, що відповідно до ст.. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та постановлення нового рішення.

Відповідно до п.15 Контракту, укладеного між сторонами по справі, цей контракт припиняється : після закінчення строку дії контракту, за згодою сторін і т.д.

Відповідно до ст.. 21 ч.3 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії,права, обов'язки і відповідальність сторін( в тому числі матеріальна),умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Як вбачається із заяв позивача до роботодавця, вона просила перевести її з контрактної форми договору на безстрокову форму ( а.с.26), розірвати строковий трудовий договір та оформити безстроковий трудовий договір ( а.с.27), прийняти на роботу на посаду старшого наукового співробітника ( а.с.28).

Проаналізувавши та оцінивши вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що позивач не мала наміру звільнятися з роботи, її волевиявлення на звільнення із її заяв не вбачається, а тому згоди сторін в розумінні ст. 36 КЗпП України на дострокове припинення контракту не було , оскільки позивач не бажала дострокового розірвання контракту та звільнення з роботи, а лише мала бажання на зміну форми трудових стосунків між сторонами.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що наказ від 21.12.2015 року за № 250-к про припинення роботи за контрактом з 31.12.2015 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) ОСОБА_2 старшого наукового співробітника Відділу зоології (контракт № 1 від 19.01.2011 року) є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо поновлення на роботі , то вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки на час розгляду справи строковий трудовий договір між сторонами по справі ( контракт) закінчився, трудові стосунки між сторонами на підставі контракту припинилися, а тому підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі колегія суддів не вбачає.

Вирішити питання про звільнення позивача за закінченням контракту або про прийом на роботі на підставі укладання нового контракту є прерогативою роботодавця, суд не вправі перебирати на себе ці повноваження.

Оскільки контракт був укладений сторонами до 31.12.2015 року, а позивач була звільнена з роботи з 31.12.2015 року, однак, з інших правових підстав, і їй було виплачено заробітну плату по 31.12.2016 року, а крім того, в частині поновлення на роботі суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то підстав для стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не має.

Відповідно до ст..237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки , на думку колегії суддів, незаконне звільнення ОСОБА_2 призвело до моральних страждань, на її користь з відповідача підлягає стягненню моральна шкода.

З урахуванням тяжкості моральних страждань та ступеню вини відповідача, колегія суддів вважає, що моральна шкода повинна бути стягнута у розмірі 500 грн.

Так як суд частково задовольняє вимоги позивача , то з відповідача на користь держави стягує судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1378 грн.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ від 21.12.2015 року за № 250-к про припинення роботи за контрактом з 31.12.2015 року за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) ОСОБА_2 старшого наукового співробітника Відділу зоології (контракт № 1 від 19.01.2011 року).

Стягнути з Національного наукового-природничого музею Національної академії наук України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Національного наукового-природничого музею Національної академії наук України на користь держави 1378 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: Судді :