Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.09.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Василевській А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Виконавчий комітет Барської міської ради Вінницької області, Служба у справах дітей Барської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги до суду мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У будинку зареєстрована колишня дружина сина позивача - відповідач ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми, яка з грудня 2015 року добровільно покинула квартиру та проживає в будинку своїх батьків в с. Слобода Яришівська Могилів-Подільського району Вінницької області. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Її реєстрація перешкоджає позивачу продати квартиру, отримувати субсидію та призводить до сплати комунальних послуг в збільшеному розмірі. Тому, позивач просила суд позбавити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 9 у будинку № 5, по вулиці Машинобудівників, в м. Бар Вінницької області, зобовязати виконавчий комітет Барської міської ради Вінницької області зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку та стягнути витрати по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5 свої позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. У письмових запереченнях вказала, що вона з дітьми проживає у будинку своїх батьків, не має власного житла, а тому не зможе зареєструвати дітей. Крім того, вона не зможе провести реєстрацію місця проживання дітей, оскільки їх батько а її колишній чоловік не дасть на це згоди через свій хронічний психічний неврівноважений стан. Просила справу розглянути без її участі.

Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову про позбавлення неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням, оскільки будуть порушенні їх права та законні інтереси.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Барської міської ради, у письмовій заяві до суду поклався на думку суду та просив справу розглянути без його участі.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він зареєстрував з відповідачкою шлюб в 2010 році. Проживали з дружиною у різних квартирах. ОСОБА_2 з першою дитиною ОСОБА_4 була зареєстрована в будинку батьків в с. Слобода Яришівська вул.. Віктора Юдіна, 1, Могилів-Подільського району Вінницької області. Коли позивач придбала у власність квартиру, вона запропонувала проживати та зареєструватися у її квартирі. В грудні 2015 року відповідач з дітьми добровільно покинула спільне місце проживання у квартирі позивача та виїхала на постійне місце проживання до батьків. Там звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який був розірваний 24.02.2016 року. Відповідач жодного разу не поверталася та питання про вселення не ставила. Позивач її не виселяла, не виганяла, перешкод для вселення не чинила. Свідок зареєстрований у будинку своїх батьків в с. Куча Новоушицького району Хмельницької області та бажає провести реєстрацію дітей з ним, як з батьком, оскільки будинок має велику площу. У випадку реєстрації дітей з матірю у будинку відповідача в с. Слобода Яришівська Могилів-Подільського району Вінницької області заперечувати не буде.

Свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні дали аналогічні показання.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, представника Служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити частково. До такого висновку суд дійшов з наступного.

Так, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору-купівлі продажу від 27.04.2012 року за реєстром № 470.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім`ї.

У вказаному будинку зареєстровані колишня невістка ОСОБА_2 та її неповнолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується актом обстеження матеріально побутових умов від 29.06.2016 року складеним комісією Барської міської ради, довідкою КП «Барське будинкоуправління» № 628 від 29.06.2016 року.

ОСОБА_2 з 10.10.2010 року перебувала у зареєстрованому із ОСОБА_7 шлюбі. На підставі рішення Могилів-Подільського районного суду Вінницької області від 24.02.2016 року шлюб припинено, шляхом його розірвання, за позовом ОСОБА_2

23.12.2015 року ОСОБА_2 добровільно покинула місце реєстрації разом з неповнолітніми дітьми, не проживає у квартирі позивача та добровільно не бажає знятися з реєстраційного обліку, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов комісії Барської міської ради від 29.06.2016 року та здобутими у судовому засіданні показами свідків.

ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми проживає у будинку батьків по вулиці Віктора Юдіна, 1 в с. Слобода Яришівська Могилів-Подільського району Вінницької області, що підтверджується довідкою Слобода - Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району № 5 від 11.01.2016 р. Жодного разу повернутися та вселитися в квартиру позивача за місцем колишнього проживання вона не намагалася. Власник будинку ОСОБА_1 її не виселяла, не виганяла, перешкод для вселення не чинила.

Згідно акту відвідування від 04.08.16 складеного сільським головою Слобода - Яришівської сільської ради за участю членів робочої групи, ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у будинку батьків за адресою: с. Слобода Яришівська вул.. В.Юдіна,1, Могилів-Подільського району Вінницької області., для дітей створено відповідні умови для проживання і повноцінного розвитку, у житлових приміщеннях дотримано належних санітарно-гігієнічних норм проживання.

Реєстрація відповідачки ОСОБА_2 створює для позивача перешкоди в користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Договір найму жилого приміщення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічні положення містяться в п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де вказано, що якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на житлову площу.

Позивачем ОСОБА_1 виконано всі можливі та передбачені законом умови для добровільного зняття з реєстрації відповідача та її неповнолітніх дітей.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно висновку районної комісії з питань захисту прав дитини Барської районної державної адміністрації № 10 від 26.08.2016 року є недоцільним визнання малолітніх дітей такими що втратили право користування квартирою № 9 у будинку № 5, по вулиці Машинобудівників, в м. Бар Вінницької області. У судовому засіданні представник служби у справах дітей Барської районної державної адміністрації ОСОБА_6 пояснила, що у випадку забезпеченням житлом дітей, позбавлення їх права користування квартирою позивача не буде порушувати їх прав та законних інтересів.

З врахуванням положень ч. 6 статті 19 Сімейного Кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим.

Враховуючи рекомендаційний характер вказаного висновку, приймаючи до уваги те, що неповнолітні діти разом з матір'ю ОСОБА_2 з грудня 2015 року не проживають у квартирі позивача, покинули його добровільно, мають інше місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто забезпечені житлом, суд вважає, що у випадку позбавлення ОСОБА_2 та її малолітніх дітей права користування вказаним житловим приміщенням, не будуть порушені права та законні інтереси дітей. Крім того, комісією з питань захисту прав дитини прийнято вказаний висновок без виклику на засідання власника квартири ОСОБА_1, без врахування її думки та інтересів, без виїзду на місце з метою обстеження умов проживання у квартирі.

Із письмових заперечень відповідача вбачається єдина обставина, через яку ОСОБА_2 не визнала позов це відсутність правовстановлюючих документів на будинок, у якому вона проживає з дітьми, через не переоформлення спадщини. Тобто, у випадку наявності таких документів, вона провела б реєстрацію свого місця проживання та місця проживання дітей. На будь-які інші права щодо квартири позивача вона не претендує.

Під дію Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та Закону України "Про охорону дитинства" малолітні діти ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підпадають, оскільки не є безпритульними та їх права та законні інтереси не порушені.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

У судовому засіданні встановлено, що малолітні діти можуть бути зареєстрованими з одним із батьків за місцем їх проживання, а саме з матірю ОСОБА_2 в житловому будинку в с. Слобода Яришівська по вул.. Віктора Юдіна,1, Могилів-Подільського району Вінницької області, де вони були зареєстровані до розірвання шлюбу, або за місцем проживання та реєстрації їх батька ОСОБА_7 в с. Куча Новоушицького району Хмельницької області. Враховуючи те, що відповідач підлягає визнанню такою, що втратила право користування житлом позивача та зняттю з реєстрації, малолітні діти в такому випадку не можуть залишатися зареєстрованими без реєстрації одного з батьків.

Посилання відповідача на неможливість реєстрації у будинку за місцем їх проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 через не оформлення правовстановлюючих документів після смерті власника не може бути підставою для відмови у позові, оскільки не доводить категоричну неможливість у їх виготовленні через небажання оформити спадщину.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.11.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст.ст. 79,88 ЦПК України підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 551,20 грн., оскільки вони підтвердженні квитанцією від 30.06.2016 року.

Вимога позивача про зобовязання виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області зняти відповідача та малолітніх дітей з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає, оскільки виконавчий комітет не є відповідачем у справі та для зняття з реєстраційного обліку осіб достатньо остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, про що зазначається в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За таких обставин суд, керуючись ст. ст. 5, 10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. 150, ст. 167 ЖК України, ст. ст. 29, 328, 334, 386, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, права користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 9 у будинку № 5, по вулиці Машинобудівників, в м. Бар Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 грн. понесених судових витрат.

В позові ОСОБА_1 про зобовязання виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення, а неприсутніми особами в той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в Апеляційний суд Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: