Справа № 303/4417/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Готри Т.Ю.,Куштана Б.П.,

при секретарі Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стефанія» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до керівника ТОВ «Стефанія» ОСОБА_2, КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа: управління Держземагенства у Мукачівському районі, про визнання майна окремим будинковолодінням,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, в якому просила: - виділити квартиру, що належить їй на праві приватної власності, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, як окреме домоволодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи (варіант 1б) № 02-02/13 від 20.02.2013 із віднесенням до квартири № 2 таких приміщень: - вхід у підвал (2-І) площею 3,2 кв.м.; - підвал (2-ІІ) площею 6,7 кв.м.; - житлову кімнату (2-1) площею 17,7 кв.м; кухню (2-2) площею 8,0 кв.м. з виділенням окремого номера 7 «Б»; - зобовязати відповідача ОСОБА_2 влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири №1) через новоутворений люк згідно висновку № 02-02/13.

Мотивуючи позов зазначала, що є власником квартири у АДРЕСА_2 на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2013 та рішення виконкому Мукачівської міської ради № 104 від 28.05.2013.

Крім цієї квартири у вказаному житловому будинку № 7 знаходиться ще одна квартира № 1, власником якої є ТОВ «Стефанія».

Позивач вказувала, що має намір оформити земельну ділянку в оренду для будівництва та обслуговування будинку та здійснити прибудову до своєї нерухомості, однак керівник ТОВ «Стефанія» ОСОБА_2 утворювати обєднання співвласників багатоквартирного будинку не бажає, що у силу ст. 42 ЗК України позбавляє позивача можливості отримати у користування земельну ділянку, при цьому на пропозиції позивачки розподілити нерухоме майно на два окремі домоволодіння згоди не надає.

Посилаючись на норми цивільного (ст. 383, 386, 391 ЦК України) та земельного (ст. 93, 158 ЗК України) законодавства, просила задовольнити позов.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 16.09.2014 позов задоволено. Ухвалено виділити ОСОБА_1 квартиру, що розташована за адресою: м. Мукачево, вул. Габермана, 7/2 як окреме домоволодіння на земельній ділянці площею 0,0113 га на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи № 02-02/13 від 20.02.2013 за варіантом 1б, шляхом віднесення до квартири № 2 приміщень: - вхід у підвал (2-І) площею 3,2 кв.м.; - підвал (2-ІІ) площею 6,7 кв.м.; - житлову кімнату (2-1) площею 17,7 кв.м; кухню (2-2) площею 8,0 кв.м. з виділенням окремого номера 7 «Б». Зобовязано відповідача ОСОБА_2 влаштувати окремий вхід в новоутворене підвальне приміщення 2-ІІІ (власник квартири №1) через новоутворений люк згідно висновку № 02-02/13.

На це рішення подало апеляційну скаргу ТОВ «Стефанія» - як особа, яка не брала участі у справі, зазначаючи, що суд вирішив питання про права та обовязки цієї юридичної особи. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зокрема апелянт вказує, що ОСОБА_2 ніколи не був керівником ТОВ «Стефанія», а обраний позивачем відповідач є неналежним, тому вважає, що з цих підстав провадження у справі слід закрити.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що керівник ТОВ «Стефанія» ОСОБА_2 - є належними відповідачем у справі, при цьому суд зобовязав вчинити певні дії саме ОСОБА_2

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, прав сторін і з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що будинок № 7 по вул. Габермана в м. Мукачево відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення Мукачівського міськвиконкому від 22.11.2007 № 260, належав на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та Товариству з обмеженою відповідальністю «Стефанія» - по 1/2 частці (а.с.65). В подальшому, на підставі на підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2013 та рішення виконкому Мукачівської міської ради № 104 від 28.05.2013, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.4).

Право власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано за ТОВ «Стефанія».

Звертаючись по суду із даним позовом ОСОБА_1 одним із відповідачів визначила керівника ТОВ «Стефанія» - ОСОБА_2, зазначивши іншим відповідачем КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій із метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Попри те, що ОСОБА_1 було достеменно відомо, що на час подачі даного позову право власності на квартиру АДРЕСА_4 було зареєстровано за юридичною особою - ТОВ «Стефанія», позивач, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами, предявила та підтримувала позов не до власника цього обєкта нерухомості, а до керівника юридичної особи, а отже, особа, цивільних прав і обовязків якої стосується спір, не брала участі у справі.

Тож позов був предявлений, а справу було вирішено щодо неналежного відповідача. До того ж належних і допустимих доказів, що ОСОБА_2 був керівником ТОВ «Стефанія», а отже, міг бути повноважним представником цієї юридичної особи, позивачем до справи не додано. Не вбачається цього і з інформації, яка міститься у ЄДРПОУ (а.с.52-54).

Між тим, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обовязки сторін та ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь у справі належного відповідача (ТОВ «Стефанія» як власника майна на час предявлення позову) не обговорив і не мав процесуальних підстав за його відсутності для вирішення спору щодо сторін по суті.

Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, проте, не внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, а через відсутність у справі належного відповідача, без якого про законність розвязання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини наразі значення не мають.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, проте, не звязаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). За змістом норм ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України, розгляд справи покладається на суд першої інстанції, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги, апеляційний суд не може залучати до участі в справі додаткових відповідачів, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві.

Тому, розглядаючи дану справу, апеляційний суд дає оцінку фактичним обставинам справи лише в контексті дотримання вимог процесуального закону щодо субєктного складу учасників справи і не оцінює правові висновки, яких дійшов суд першої інстанції по суті спору.

Відтак, предявлення та вирішення позову до неналежного та необхідного для вирішення спору відповідача є обовязковою підставою для скасування рішення суду. Тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати та відмовити в позові з процесуальних підстав у звязку з предявленням його до неналежного відповідача, що не позбавляє позивача права на звернення до суду із самостійним позовом до особи, яка має відповідати за цим позовом.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. При поданні апеляційної скарги ТОВ «Стефанія» було сплачено 1339,80 грн. судового збору, які слід стягнути на користь апелянта з позивача.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Стефанія» - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 16 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до керівника ТОВ «Стефанія» ОСОБА_2, КП «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання майна окремим будинковолодінням відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Стефанія»1339,80 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: