Справа № 373/2063/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Залеської А.О.

за участі: секретаря Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна,

встановив:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1989 року по теперішній час, визнати їхньою спільною сумісною власністю незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області та поділити його, виділивши позивачу 1/2 частину цього будинку у вигляді всіх приміщень цокольного поверху площею 74,6 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитаний як свідок пояснив, що у 1989 році він познайомився з ОСОБА_2, яка часто просила його допомогти щось відремонтувати в квартирі та на дачі у дочки. Згодом він почав проживати з відповідачем однією сімєю у неї в однокімнатній квартирі. Він вийшов на пенсію та почав допомагати відповідачу, яка також вже була на пенсії, займатися приватною справою - торгівлею. Однак, його улюблена справа це будівництво, тому наряду з заняттям торгівлею вони з відповідачем вирішили будувати житловий будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому на земельній ділянці, яку безоплатно отримала відповідач у 1993 році. Організацію будівництва він взяв на себе, та багато будівельних робіт виконував сам. Вони купили мотоцикл, а потім і автомобіль ВАЗ-2106 та оформили транспорт на нього. Він щодня вивозив ОСОБА_2 на базар, розпинав палатку та забирав з базару. Згодом він утеплив та обладнав з середини павільйон під товар. Позивач вказав на те, що всю столярну роботу під час будівництва будинку він виконував сам, а також робив вікна та двері іншим особам, в тому числі як плату за отримані від них послуги, повязані з будівництвом та доставкою будматеріалу. Він особисто потурбувався, щоб до будинку підвели газ та своїми силами підвів водопостачання. Вони планували з відповідачем проживати в новоствореному будинку разом. Останні півтора-два роки відповідач почала докоряти йому грішми, і він залишив відповідача та перейшов проживати в новий будинок. В приміщенні цокольного поверху він обладнав столярну майстерню, як вони удвох і планували. Позивач остерігається, що дочка відповідача впливає на неї і прагне в майбутньому оформити на себе новостворений будинок, а тому він бажає виділу своєї частки.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона не збирається обмежувати ОСОБА_1 в користуванні будинком, а тому, на її думку, немає підстав виділяти йому частину. Відповідач також повідомила, що з ОСОБА_1 вона познайомилась приблизно у 1989 році. В той час він перебував на обліку у лікаря нарколога як алкозалежний, але вона розгледіла в ньому гарного господаря, майстра на всі руки, а тому вирішила проживати з ним однією сімєю. ОСОБА_1 перестав зловживати алкоголем та активно включився у будівництво будинку. За час спільного проживання вони за її гроші (виручені від торгівлі) придбали різні речі, в тому числі і транспортні засоби, які використовували в інтересах сімї. Просила відмовити в позові, так як будинок будувався за її кошти.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає, що оскільки будинок не введений в експлуатацію, зведений у 2001 році, з відхиленням від проекту, на земельній ділянці виділеній ОСОБА_4, та за її кошти, то підстав для задоволення позову немає. Таке поняття як проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час будівництва в чинному на той час Кодексі про шлюб та сімю не було.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як дружну сімю, які будували будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. ОСОБА_1 ніж десять років тому він допомагав позивачу коло столярних станків, а той самостійно стелив підлогу в будинку. В цей час ОСОБА_2 була на городі. Він також на прохання ОСОБА_1 допомагав йому встановлювати водонасосну станцію та проводити воду до будівництва. За його допомогу ОСОБА_1 безкоштовно поремонтував в його старій хаті комин, виготовив вікна та двері.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінку, які удвох з 1993 році господарювали на земельній ділянці по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. ОСОБА_1 багато роботи по будівництву будинку виконував сам. Свідок вказала, що знає позивача, як столяра, зварювальник і взагалі майстра на всі руки, він також вміє домовлятись з людьми. Зі слів свідка в минулому році позивач протягнув в складчину з сусідами централізоване водопостачання до спірного будинку. Останнім часом свідок спостерігає, що позивач проживає у новозбудованому будинку сам.

Свідок ОСОБА_7Я суду показала, що знає ОСОБА_1 давно, так як вони раніше працювали разом в будівельній бригаді міжколгоспної організації. Приблизно 12-15 років тому, вона на його прохання виконувала штукатурні роботи в кімнатах на другому поверсі, на сходовій клітці та в коридорі будинку по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. За роботу він їй не платив, так як за домовленістю виготовив вікна та двері для її будинку.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що ОСОБА_1 знає давно, він його кум. З першою жінкою у них склались погані стосунки, вони розлучились і він зійшовся з ОСОБА_4В, з якою сімейні відносини складались дуже добре. Свідок повідомив, що він на прохання позивача допомагав підсобником при будівництві спірного будинку. Десять років тому він допомагав ОСОБА_1 робити дах на будинку. ОСОБА_2 готувала їжу та кормила їх.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що у 90-х роках він виконував роботи по будівництву одного поверху будинку по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. ОСОБА_2 розраховувалась за роботу і всіма керувала, в тому числі і ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що він приймав участь в укладці фундаментних блоків під будівництво будинку по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. З ним розраховувався син ОСОБА_4 В свою чергу ОСОБА_1 зробив йому за обумовлену плату четверо дверей та вікно.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що у 1998 році вона була на святкуванні дня народження ОСОБА_2 по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому. Свідок памятає, що в будинку на той час вже була підлога, в кімнаті, де відбувалось святкування, було поштукатурено та поклеєні шпалери. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели себе як господарі. В період з 1992 по 1998 рік свідок торгувала на базарі і бачила, як ОСОБА_1 на мотоциклі, а потім на автомобілі вивозив на базар ОСОБА_4 майже кожного дня. Свідок також бачила, як ОСОБА_1 приїздив на базар та брав у ОСОБА_4 гроші на якісь потреби. Ніякого спору за гроші чи з інших причин, свідок між ними не спостерігала.

Свідок ОСОБА_12 суду показала, що раніше 1998 року її наймала ОСОБА_4 штукатурити велику кімнату на другому поверсі спірного будинку, коридор та приміщення цокольного поверху. В усьому будинку на той час була підлога з дерева. Коли свідок виконувала штукатурні роботи на будівництві також був ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що ОСОБА_4 доводиться її матірю, а ОСОБА_1 - співмешканець матері з 1993 року. Будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому станом на 1998 рік був вже побудований. Вважає, що спірний будинок зведений за кошти її матері, так як у ОСОБА_1 була невелика пенсія, він інколи вживав спиртні напої. Свідок також повідомила, що позивач дійсно робив столярку в спірному будинку. Жили сторони дружно, аж допоки між ними не так давно виник спір за гроші. Під час спільного проживання ними було куплено два автомобіля. Один, старий автомобіль ВАЗ вони віддали їй, а іншим, купленим пізніше ОСОБА_1 користується до цього часу.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що на прохання свого знайомого ОСОБА_1 він автомобілем «Камаз» привозив цеглу з заводу у м. Черкаси до ділянки по вул. Лозова в м. Переяслав-Хмельницький. Позивач перед поїздкою позивач залив до баку автомобіля чотири каністри солярки. З ними також на автомобілі типу тягач їздив по цеглу ОСОБА_15, автомобіль якого ОСОБА_1 також заправив.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 не спростувала показань свідків та в основній частині визнала обставини, які вони повідомили, а тому суд бере ці показання за основу при вирішенні спору сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.

Сторони визнали, що познайомились у 1989 році та з 1991 року вони стали проживати разом в однокімнатній квартирі відповідача по вул. Миру, 20 в м. Переяслав-Хмельницькому, що додатково підтверджується ОСОБА_14 депутата міської ради (а.с.9).

Рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради № 75-33 від 07.12.1993 ОСОБА_4 надано земельну ділянку у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 1000 кв.м. 04.01.1994 головним архітектором міста затверджено будівельний паспорт та план забудови земельної ділянки (а.с.18-20).

Відповідно до Технічного паспорта житловий будинок № 1 по вул. Лозова в м. Переяслав-Хмельницькому, загальною площею 150 кв.м. побудований в період з 1983 по 2001 рік (а.с.10-13).

Період будівництва житлового будинку визнали сторони та підтвердили свідки по справі.

04.02.1993 ОСОБА_1 розірвав шлюб з ОСОБА_16, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.99).

Враховуючи факт припинення шлюбу позивача з першою дружиною, аналізуючи показання свідків та сторін, які визнали свої відносини сімейними, суд дійшов висновку, що саме після розірвання шлюбу з 04.02.1993 ОСОБА_1 став проживати з ОСОБА_4 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Однак, такі відносини не були врегульовані діючим в той період Кодексом про шлюб та сімю України. Нормами цього Кодексу не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу. За таких обставин, цей факт не мав юридичного значення в розумінні сімейних майнових правовідносин, а тому підстав визнавати його в судовому порядку не має.

З 01.01.2004 набув чинності новий Сімейний кодекс України, де в статті 74 міститься поняття проживання жінки та чоловіка однією сімєю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, та зазначається правовий статус майна, набутого під час спільного проживання.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Сторони визнали, що останній рік - півтора вони проживають окремо один від одного, що вказує на відсутність у них сімейних відносин на теперішній час. Точної дати, коли вони припинили спільне проживання сторони назвати не можуть.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 в справі №6-97цс11, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У вказаній вище постанові Верховний Суд України також зазначив, що встановлені ч.2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Враховуючи те, що спірний житловий будинок, був побудований до набрання чинності Сімейним кодексом України, факт проживання сторін без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 не має юридичного значення для вирішення даного спору, а тому підстав для застосування ст. 74 СК України також не має.

Отже, в задоволенні позовної вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 1989 року (1993р.) по теперішній час слід відмовити повністю, у звязку з юридичною необґрунтованістю.

Вирішуючи майновий спір, суд враховує правові позиції Верховного суду України, викладені в постанові від 25.12.2013 в справі № 6-135цс13 щодо застосування положень частини першої статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на момент спірних правовідносин.

Верховний Суд України у своїй постанові акцентував увагу на тому, що відповідно до розяснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.1998 №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28,29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 ЗУК «Про власність, ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст. 18, п.2 ст.17 ЗУ «Про власність»), тощо.

У постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 в справі № 6-135цс13 також зазначається, що суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін.

Тільки в разі встановлення цих фактів положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим.

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 12.12.2012 в справі №6-148цс12, а саме те, що для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

З показань сторін та зазначених вище свідків судом встановлено, що з 1993 року позивач та відповідач перебували у стосунках, притаманних подружжю, мали спільний побут, в інтересах сімї планували та робили покупки, спільно користувались набутим майном, та спільними зусиллями (працею) будували житловий будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому.

В підтвердження цих обставин позивач надав суду товарні чеки на обладнання та матеріали, товарно-транспортні накладні на доставку пиломатеріалів, які були використані ним в будівництві (а.с.21-25, 44-50).

ОСОБА_2 підтвердила показання ОСОБА_1 також і в тій частині, що він під час їх спільного проживання робив ремонтні роботи не лише в квартирі, де вони проживали, а й лагодив придбаний ними мотоцикл, а потім і автомобіль. Крім цього, відповідач не спростовує того факту, що ОСОБА_1 допомагав їй вивозити товар на базар, а сам працював на будівництві спірного будинку, домовлявся про доставку матеріалів, наряду з нею контролював будівництво та самостійно виконав всю столярну роботу.

Згідно довідки Центру Надання послуг з використання автотранспортних засобів з обслуговування м. Переяслав-Хмельницького та Переяслав-Хмельницького району при УДАІ ГУ МВС України в Київській області від 23.07.2015 № 194, за громадянином ОСОБА_1 у 1998 році був зареєстрований причіп ПФ01 Фермер, н.з. 07979 КХ, а у 2008 році за ним був зареєстрований автомобіль ВАЗ 210700-20, н.з. АІ1257 СВ (а.с.42).

Крім цього, кожна з сторін надала довідки про свої доходи (а.с.35,37, 40, 61-68).

Той факт, що ОСОБА_2 в період будівництва спірного житлового будинку отримувала більший ніж позивач дохід в грошовому еквіваленті, не може слугувати визначальною обставиною при вирішенні даного спору, оскільки ОСОБА_1 своєю активною участю в організації будівництва та в безпосередньому будівництві, створював умови для безперервного зайняття відповідачем торгівельною діяльністю задля досягнення спільної мети створення та примноження майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що незавершений будівництвом житловий будинок по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому побудований під час спільного проживання сторін, внаслідок їх спільної праці як сімї. При цьому спільною працею суд вважає їхні спільні та індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержували спільні та особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення спільного господарства, побуту та бюджету.

Всі ці обставини в сукупності відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 в справі №6-135цс13 є підставою для визнання спірного майна обєктом спільної сумісної власності.

Задовольняючи вищевказану позовну вимогу, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 20.06.2012 в справі №6-56цс12, де визнано необґрунтованими доводи відповідача, що спірний недобудований будинок не може бути обєктом спільної сумісної власності з огляду на вимоги ст. 331, яка визначає підстави та порядок набуття права власності на новостворені обєкти незавершеного будівництва, оскільки у справі, що розглядається, судом не ухвалювалось рішення про визнання права власності на незавершений будівництвом будинок, а лише визнано, що цей будинок є обєктом спільної сумісної власності.

Вирішуючи питання поділу житлового будинку в натурі, суд виходить з наступного.

З показань сторін та свідків, а також з матеріалів технічної документації встановлено, що у 2001 році завершені основні будівельні роботи по будівництву житлового будинку по вул. Лозова, 1 в м. Переяслав-Хмельницькому.

Вищевказаний спірний будинок був зведений в період спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу. На даний час ОСОБА_1 проживає в приміщенні цокольного поверху будинку, а ОСОБА_2 не заперечує проти цього, однак вважає незакінчений будівництвом будинок своєю особистою власністю.

Встановлено, що будинок не введений в експлуатацію та має відхилення від проекту. Так, згідно будівельного паспорту та плану будівництва, затвердженого головним архітектором, та погодженого інспекцією держбудконтролю від 04.01.1994, площа одноповерхового житлового по зовнішнім межам повинна становити 91,50 кв.м. (а.с. 19 на звороті.). Однак, згідно технічного паспорта, виготовленого 21.05.2015, будинок має два поверхи: цокольний та житловий, загальна площа будинку становить 150,10 кв.м.(а.с.10-13).

Висновок державно-будівельного контролю на відповідність новоствореного житлового будинку вимогам ДБН 79-92 та про його придатність до експлуатації у сторін відсутній.

За змістом ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

В розумінні положень статей 364, 367, 370, 372 ЦК України виключно співвласник майна має право на його поділ та виділ частки в натурі, як за домовленістю, на підставі договору, посвідченого нотаріально, так і на підставі рішення суду.

На момент звернення до суду ОСОБА_1 не набув прав співвласника житлового будинку ні за договором, ні за законом. Це право є спірним та підлягає доведенню, воно також залежить від завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію. За таких обставин порушене позивачем питання про поділ спірного будинку з виділом йому 1/2 його частини у виді конкретних приміщень є передчасним. Отже, в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись ст. 17 ЗУ «Про власність», ст.ст. 331, 368, ст. 364, 370, 372 ЦК України, постановами Верховного Суду України від 25.12.2013 за №6-135цс13; 20.06.2012 за №6-56цс12; 12.12.2012 за №6-148цс12, та керуючись ст.ст. 10,11,57-64, 212-215, ч.2 ст.360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ майна задовольнити частково.

Визнати незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: вул. Лозова, 1, м. Переяслав-Хмельницький, Київська область обєктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.О. Залеська