Номер провадження: 22-ц/785/296/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В., Короткова В.Д.,

з участю секретаря Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з нерухомого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 року, -

встановила:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, посилаючись на те, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1995 року належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

У січні 2015 року він з прийняли рішення продати вищевказану квартиру, однак, від нотаріуса стало відомо, що на квартиру постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 15.09.2010 року АА №266893 накладено арешт та запис внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Він звернувся до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ з заявою про надання інформації щодо накладеного арешту на вищевказану квартиру.

Йому було надана відповідь, що у звязку зі спливом строку давності матеріали виконавчого провадження знищені, а тому надати інформацію щодо того, на яких підставах був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_2, не представляється можливим, а також не представляється можливим надати копію постанови про накладення арешту.

У відповідності до отриманого ним витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, арешт на квартиру було накладено у звязку з наявністю суми боргу у розмірі 100 287, 75 грн.

Вказана сума боргу сплачена ним та виконавче провадження закінчено 10.03.2015 року на підставі постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження.

Також, зазначає, що у звязку з тим, що він проживав у Приморському районі м. Одеси, виконавче провадження щодо стягнення грошової суми було відкрито саме Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в подальшому позивач змінив місце проживання та став проживати Малиновському районі м. Одеси, у звязку з чим, виконавче провадження щодо стягнення з нього грошової суми було відкрито у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Оскільки виконавче провадження у Другому Приморському ВДВС ОМУЮ знищено, зняти арешт з майна, належного йому, відповідач відмовляється, у звязку з чим, він змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Справу розглянуто у відсутність представника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Третя особа ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2015 року позов задоволено частково, скасовано постанову Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АА №266893 від 15.09.2010 року про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2

Знято арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3, який накладений на підставі постанови Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції АА №266893 від 15.09.2010 року.

ОСОБА_3, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, надала до суду апеляційну скаргу про його скасування та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_4 (а.с. 7).

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 15.09.2010 року АА №266893 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 та оголошено заборону відчуження майна (а.с. 9, 10).

Другим Приморським ВДВС ОМУЮ повідомлено ОСОБА_2, що надати інформацію щодо накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 на підставі постанови АА №266893 від 15.09.2010 року неможливо, оскільки виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року, тому що архів 2010 року знищено. Станом на 06.02.2015 року вищевказаний виконавчий документ у відділі на виконанні не знаходиться (а.с. 6).

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №46697837, винесеної державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебував виконавчий лист № 1-145/08, виданий 23.02.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 100 287, 75 грн., борг за виконавчим листом, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуто з ОСОБА_2 у повному обсязі, а тому виконавче провадження закінчено та припинено чинність арешту майна боржника, який накладено постановою державного виконавця ВП №24418569 від 20.12.2010 року (а.с. 8).

ОСОБА_3 письмово підтвердила, що в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на її корись, грошова сума стягнута та перерахована на її рахунок у повному обсязі, матеріальних претензій до ОСОБА_2 не має та не заперечує проти зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_2 (а.с. 12).

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 383, 384 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

У п. 1 постанови №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У п. 4 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_2 при зверненні до суду порушено форму звернення, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зазначений позов є фактично скаргою на дії державного виконавця.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що потягло за собою невірне вирішення спору, у зв»язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1 ст. 309, ч.2 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

ОСОБА_4