Справа № 303/2282/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Панька В.Ф. суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В., при секретарі Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Приватного підприємства «Центр житлокомплекс» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року по справі за позовом Приватного підприємства «Центр житлокомплекс» до Колективного підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття», ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про виключення з акту опису майна, звільнення з-під арешту та визнання майнового права на обєкти незавершеного будівництва,-

в с т а н о в и л а :

Представник позивача звернувся до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до Колективного підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів «Закарпаття», ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про виключення з акту опису майна, звільнення з-під арешту та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20.12.2013 року Мукачівським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист, на підставі якого 31.07.2014 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на:- однокімнатну квартиру № 89 на другому поверсі в будинку № 12 Б по вул. Івана Франка - бічна в м.Мукачево Закарпатської області;- двохкімнатну квартиру № 134 на третьому поверсі в будинку № 12 Б по вул. Івана Франка - бічна в м.Мукачево Закарпатської області;- двохкімнатну квартиру № 98 на четвертому поверсі в будинку № 12 Б по вул. Івана Франка - бічна в м.Мукачево Закарпатської області;- однокімнатну квартиру № 141 на пятому поверсі в будинку № 12 Б по вул. Івана Франка - бічна в м.Мукачево Закарпатської області;- однокімнатну квартиру № 136 на четвертому поверсі в будинку № 12 Б по вул. Івана Франка - бічна в м.Мукачево Закарпатської області. Вважав, що накладення арешту на вищевказані квартири є незаконним. До початку розгляду справи по суті, з додержанням положень ст.31 ЦПК України, представник позивача подала заяву про зміну предмету позову, яку мотивує тим що ступінь готовності нерухомості, права на яку набув позивач 50 %. З огляду на цю обставину позивач змінив частково предмет позову. Виходячи з аналізу чинного законодавства та з урахуванням характерних ознак незавершеного будівництва представник позивача вважає, що слід визнати, що обєкт будівництва нерухома річ особливого роду: фізичне її створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. З огляду на викладене, вважає, що дана позовна вимога має бути сформульована як «визнання майнового права на обєкт незавершеного будівництва». Зазначеним рішенням суду першої інстанції у задоволенні зазначеного позову відмовлено. ПП «Центр житлокомплекс» не погодився з цим рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріально та процесуального права. Заслухавши доповідача, осіб, які приймали участь у судовому засіданні та дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Доводи апеляційної скарги апелянта зводяться до твердження того, що: 22 лютого 2013 року Президією Київського міського відділення Всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів УСІ» було прийнято рішення про реорганізацію Підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва» шляхом виділу з нього приватного підприємства «Центр Житлокомплекс» та передання на його баланс майнових прав, а саме право вимоги до колективного підприємства «Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів Закарпаття» на обєкти нерухомого майна в будинку, що будується за адресою: вул. ОСОБА_6 бічна в м.Мукачево Закарпатської області на підставі 5-ти договорів про уступку права вимоги від 15.06.2012, 20.05.2011, 27.01.11, 25.10.10 та 26.11.2012, укладених між підприємством «ЦСТРІ м. Києва» як Новим кредитором, КП «ЦСТРІ «Закарпаття» (боржник) та фізичними особами ОСОБА_2, ОСОБА_3 (первісні кредитори). Однак, зазначені доводи не можуть бути прийняті до уваги на підставі наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до статті 519 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Згідно приписів встановлених ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч.2, 3 ст.635 ЦК України, сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства ; зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У відповідності до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» , особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно вимог ч.1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна з сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Посилання апелянта на той факт, що 22 лютого 2013 року Президією Київського міського відділення Всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів УСІ» йому було передано на баланс майнові права, не відповідають дійсності, так як позивачу передано лише право вимоги до КП «ЦСТРІ «Закарпаття» на обєкт нерухомого майна, що будується на підставі пяти договорів про уступку права вимоги, доказом чого є: протокол №1 засідання Президії Київського міського відділення Всеукраїнської громадської організації «Українська спілка інвалідів УСІ»; акт приймання-передачі від 09.04.2013 року. Пунктами 1.2 всіх пяти укладених між підприємством «ЦСТРІ м. Києва», як Новим кредитором, КП «ЦСТРІ «Закарпаття», як боржником та фізичними особами ОСОБА_2, та ОСОБА_3, як первісним кредиторами, договір про уступку права вимоги від 25.10.2010 року, 27.01.2011, 20.05.20011 року, 15.06.2012 року, 26.11.2012 року, апелянт як новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника лише укладення договорів купівлі-продажу пяти квартир, на умовах встановлених в Основному договорі, а не ставити інші правові вимоги, право на які, згідно договору про уступку права вимоги, новий кредитор не має, оскільки інші права йому не передані. Крім цього, згідно п. 3.2. всіх пяти зазначених договорів про уступку права вимоги з моменту підписання вказаних договорів, у нового кредитора (апелянта) виникає лише право вимоги до боржника щодо укладення договорів купівлі-продажу квартир, на умовах, встановлених в Основному договорі, а не будь-які інші правові вимоги. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував обставини, на які посилались сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності та дав належну оцінку згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення. Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу представника Приватного підприємства «Центр житлокомплекс» відхилити. 2. Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року по даній справі залишити без змін. 3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: