15 лютого 2016 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, -
Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. В позовній заяві позивач просив вилучити автомобіль у ОСОБА_1 або в інших осіб, у яких може знаходитись транспортний засіб, який є предметом застави, та передати його в управління Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» на період до його реалізації, а також звернути стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, для чого надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу.
В обґрунтування позову позивач вказав, що ПАТ «Ідея Банк» (код 19390819) виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» (ВАТ «Плюс Банк») відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. В тому числі, ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке, в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року.
В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без своєї участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обов'язків. ПАТ «Плюс Банк» було створене шляхом перетворення ВАТ «Плюс Банк», а ВАТ «Плюс Банк» було правонаступником ВАТ АКБ «Прикарпаття», яке, в свою чергу, створено шляхом реорганізації ТОВ «Комерційний банк розвитку лісової та деревообробної промисловості Прикарпаття «Прикарпатлісбанк», що підтверджується змінами до статуту ПАТ «Плюс Банк», погодженими Національним банком України 07.10.2011 року та зареєстрованими 13.10.2011 року.
Параграфом 3 кредитного договору передбачено, що забезпеченням виконання зобовязань за даним договором є застава транспортного засобу, вказаного у договорі, згідно із договором застави транспортного засобу.
Параграфом 4 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді щомісячних платежів в терміни та сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів, що є додатком до договору.
Згідно із пунктом 1 параграфу 2 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором, заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами.
Згідно із пунктом 1 параграфу 3 договору застави заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, та/або зняти реєстраційні номери з транспортного засобу, у разі настання будь-якої з обставин, передбачених пунктом 1 параграфу 5 договору застави та/або у випадку порушення заставодавцем вимог пункту 5 параграфу 5 договору, а також управляти ним та зберігати його за рахунок заставодавця та до усунення порушень чи обставин, які стали підставою вилучення предмета застави.
Відповідно до пункту 3 параграфу 3 договору застави заставодержатель має право проводити переоцінку предмету застави.
Відповідно до пунктів 1, 2 параграфу 5 договору застави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором та/або цим договором застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем права предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Статтею 530 цього ж Кодексу передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Отже, у заставодержателя виникло право звернути стягнення на предмет застави у звязку і порушенням заставодавцем зобовязань, передбачених кредитним договором.
Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Відповідно до ст. 589 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про заставу» в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до договору застави звернення стягнення на предмет застави за вибором заставодержателя може здійснюватися шляхом продажу предмета застави із укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою, а також заставодержатель має право проводити переоцінку предмету застави.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.
Отже, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати звернення стягнення на заставлене майно в обраний ним спосіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб'єктом оціночної діяльності, є обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вищевикладеними нормами матеріального права.
Розглядаючи позовні вимоги про вилучення транспортного засобу та продаж його від імені власника, суд виходить з того, що такого способу звернення стягнення, як вилучення заставленого майна ЦК України та нормами Закону України «Про заставу» не передбачено.
При набранні законної сили рішенням суду про звернення стягнення на заставне майно позивач отримує на підставі цього рішення всі повноваження, щодо розпорядження автомобілем від свого імені. В тому числі, позивач отримує на підставі рішення суду повноваження здійснювати дії щодо проведення всіх необхідний дій для продажу транспортного засобу в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах. Такі повноваження випливатимуть з суті самого рішення і є порядком його виконання, належне забезпечення якого знаходиться у компетенції державних виконавців, що узгоджується в тому числі із приписами п. 3 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд також звертає увагу, що із змісту ч. 1 ст. 237, ч. 3 ст. 238 ЦК України вбачається, що правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є представництвом. При цьому, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах
Нормами ЦК України, Закону України «Про заставу», а також положеннями договору про заставу, укладеного між сторонами, не передбачено права заставодержателя на продаж заставленого майна від імені власника.
З огляду на викладене, право заставодержателя на продаж заставленого майна може бути реалізоване ним від свого імені.
Отже, позовні вимоги про вилучення транспортного засобу та продаж його саме від імені власника є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується меморіальним ордером № 1795_51 від 13.11.2015 року про сплату судового збору у сумі 1218 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, а також враховуючи те, що позовна вимога матеріального характеру була задоволена судом у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Д. Б. Баронін