Справа № 308/9865/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Джуги С.Д., Кожух О.А.,

при секретарі: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» (далі по тексту ПАТ «ВіЕйБі Банк») ОСОБА_4 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15.11.2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір згідно якого останній отримав кредит в сумі 30 000 доларів США під 10 % річних з кінцевим строком повернення по 14.11.2012 року.

Однак відповідачка своїх зобовязань за кредитним договором не виконувала належним чином внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 211 755,45 грн., яку і просив стягнути з відповідача.

В процесі розгляду справи позивач уточнив позовні та остаточно просив суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору в розмірі 195 570,18 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.04.2016 року уточнений позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. На обґрунтування скарги зазначає, що до грудня 2014 року він справно сплачував кредит, і лише після цього перестала погашати його, так як була розпочата процедура ліквідації банку, внаслідок чого закрився рахунок для погашення заборгованості, а про новий рахунок йому не повідомлено. Вважає, що має місце прострочення кредитора. Також вказує, що банк не надсилав йому вимоги про погашення простроченої заборгованості, а тому не вправі ставити питання про дострокове її стягнення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з неналежного виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір згідно якого останній отримав кредит в сумі 30 000 доларів США під 10 % річних з кінцевим строком повернення по 14.11.2012 року (а.с.7-12).

18.06.2009 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору, яким збільшено строк повернення кредиту до 14.11.2020 року т відповідно змінено графік погашення кредиту (а.с.15).

В подальшому, 23.06.2009 р. між сторонами укладено договір про внесення змін до кредитного договору, яким зокрема визначено, що повернення кредитних коштів здійснюється на відкритий балансовий рахунок №0098/980 (відкритий у Закарпатській філії ПАТ «ВіЕйБі Банк» виходячи зі змісту основного договору) (а.с.16).

Відповідно до п.7.6 Кредитного договору усі повідомлення Сторін цього Договору здійснюються в письмовій формі шляхом направлення листів, телеграм, чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом.

Як вбачається з матеріалів справи 20.03.2015 року було розпочато ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» та введено в ньому тимчасову адміністрацію (а.с.21).

Колегія суддів вважає, що внаслідок вказаної обставини позичальник втратив можливість погашати кредит на рахунок №0098/980. Той факт, що внаслідок цього змінився рахунок для погашення заборгованості визнається ПАТ «ВіЕйБі Банк» у додаткових поясненнях на заперечення відповідача (а.с.43, 44).

При цьому матеріали справи не містять жодних доказів повідомлення боржника про нові реквізити для погашення заборгованості рекомендованим листом, як це передбачено п.7.6 Кредитного договору.

Внаслідок цього виникла ситуації в якій боржник був не в змозі виконувати свої зобовязання по кредитному договору щодо сплати чергових платежів через не вчинення кредитором певних дій, що підпадає під ознаки прострочення кредитора (ч.1 ст. 613 ЦК України). Згідно ж ч.4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Також прострочення кредитора свідчить про відсутність вини боржника у невиконанні ним зобовязання, що в свою чергу унеможливлює нарахування пені в такому випадку.

Тобто зазначена банком в уточненні позовної заяви прострочена заборгованість по відсоткам та заборгованість по пені є необґрунтованою з точки зору ст. 613 ЦК України.

Крім того колегія суддів по даній справі додатково констатує наступне.

Як слідує з пояснень відповідача, після закриття рахунку у 2014 році він був позбавлений можливості погашати кредит на відомий йому рахунок, що повністю узгоджується з розрахунком заборгованості, з якого слідує, що така почала виникати після грудня 2014 року.

Лише листом від 20.10.2015 року (вже після предявлення позову) ОСОБА_3 у відповідності до п.7.6 Кредитного договору повідомив позичальника про нові реквізити для погашення заборгованості. Після чого, згідно квитанцій від 05.11.2015 року позичальником сплачено на даний рахунок 49332,63 грн. та 2166,45 грн. (а.с.56)

При цьому, як слідує з доданого до уточненого позову розрахунку заборгованості, такі суми повністю погасили наявну на той час прострочену заборгованість за кредитом (а.с.99, 100). І це при тому, що вказана банком в розрахунку прострочена заборгованість за відсотками та пеня є на думку колегії суддів неправомірною, так як таке нарахування здійснено в період прострочення кредитора.

Наразі позичальник продовжує щомісячно сплачувати платежу за кредитним договором, що підтверджується наданими ним квитанціями.

За таких обставин, зважаючи на факт прострочення кредитора, добросовісність поведінки боржника до початку прострочення кредитора та після його повідомлення про нові реквізити, недоведеність належними доказами розміру заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає що в задоволенні позову слід відмовити, що відповідає цивілістичним принципам добросовісності, розумності та справедливості.

За таких обставин відповідно до приписів п.п.1, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням по даній справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір сплачений останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 2151,27 грн.

Керуючись ст. 613 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 квітня 2016 року та ухвалити по даній справі нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2151 (дві тисячі сто пятдесят одна) гривня 27 (двадцять сім) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді