АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 757/38661/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9078/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васильєва Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг в сумі 62700,00 доларів США, що в еквівалентно за курсом Національного Банку України станом на день постановлення рішення 1587919 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Судом встановлено, що у жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 31 липня 2015 року він надав у позику ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 62700 доларів США, які остання обіцяла повернути до 1 вересня 2015 року та про що написала розписку.

Зазначив, що відповідач не повернула до цього часу вказані грошові кошти. Він звертався до ОСОБА_4 з вимогою повернути кошти, але його вимога залишилася без задоволення.

Крім того зазначив, що звертався до правоохоронних органів з заявою про порушення відносно відповідача кримінального провадження,бо вважає, що в її діях є склад злочину, передбачений ч.4 ст. 190 КК України.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 62 700 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2015 року ОСОБА_5 надав у позику ОСОБА_4 62700 доларів США, що підтверджується розпискою, в якій зазначено дату повернення боргу до 1 вересня 2015 року. Але до цього часу борг не повернуто.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За положенням ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги щодо безгрошовості розписки, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Згідно розписки від 31 липня 2015 року ОСОБА_4 взяла у борг у ОСОБА_5 62 700 доларів США які зобов'язалася повернути до 1 вересня 2015 року. Грошові кошти отримала 31 липня 2015 року (а.с.7). У судовому порядку відповідачем не оспорювалась безгрошовість розписки. Питання щодо визнання договору позики недійсним відповідач не порушувала, а тому посилання на те, що розписка написана без передачі грошей та під час проходження лікування не приймаються судом до уваги.

Крім того, питання визнання недійсним договору позики з інших підстав відповідач також не ставила.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо грунтовності позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді