Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 1990 році він разом із батьками і братом вселився до квартири АДРЕСА_1 за договором найму і проживає до теперішнього часу, сплачує комунальні послуги. У 2014 році помер його брат, після чого він звернувся до КВЖРЕП № 12 із питанням щодо реєстрації в зазначеній квартирі, проте йому рекомендували звернутися із цим питанням до Житомирської міської ради, оскільки квартиру було надано за її рішенням. Зазначив, що тривалий час він збирав необхідні документи для вирішення питання щодо реєстрації, проте йому в цьому було відмовлено, тому просив визнати за ним право постійного користування зазначеною квартирою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності, віднесена до ветхого фонду на підставі рішення ОВК від 27 травня 1985 року № 252. Батько позивача - ОСОБА_6 - вселився до спірної квартири тимчасово, з порушенням вимог ст. 58 ЖК УРСР без видачі Виконавчим комітетом міської ради ордера.

Відмовляючи у задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог, зазначивши, що відповідачем не приймалося жодного рішення про надання спірної квартири позивачу, як і не приймалося жодного рішення про надання ордера на вселення батьку позивача та будь-кому з членів його родини. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що він вселився до квартири як член сім'ї наймача ОСОБА_4 за його згодою і до дня його смерті, що вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет і спірна квартира є єдиним і постійним місцем його проживання.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи на правильність висновків судів не впливають, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К.Парінова

В.О.Савченко