Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3948/16 Головуючий у 1-й інстанції: Парій О.В.
Є.У.№ 310/386/16-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Молжитлобуд» до ОСОБА_3 про визнання заборгованості погашеною, третя особа Відділ Державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області,

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Молжитлобуд» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2016 року ПП «Молжитлобуд» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що судовим рішенням від 12 липня 2013 року з приватного підприємства на користь ОСОБА_3 стягнуто 34 097, 90 грн., в тому числі 5 092, 08 грн. допомоги з тимчасової непрацездатності, 5 600, 69 грн. середнього заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист, який перебуває у відділі ДВС Бердянського МРУЮ. Посилаючись на те, що підприємство ще у вересні 2012 добровільно виплатило ОСОБА_3 належні йому від підприємства кошти, що підтверджується відповідною розпискою, просив суд, остаточно уточнивши позовні вимоги, визнати його заборгованість перед ОСОБА_3 з виплати 5 092, 08 грн. допомоги з тимчасової непрацездатності і 5 600, 69 грн. середнього заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи погашеною.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПП «Молжитлобуд» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не зявилися, причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів на підставі ст.305 ч.2 ЦПК України визнала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Між тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Встановлено, що судовим рішенням від 12 липня 2013 року з ПП «Молжитлобуд» на користь ОСОБА_3, з яким останній перебував у трудових відносинах, стягнуто 34 097 грн., із яких 5 092, 08 грн. допомоги з тимчасової непрацездатності і 5 600, 69 грн. середнього заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (а.с.77-79).

Предметом доказування у цій справі були наявність заборгованості підприємства перед працівником як на час припинення трудових відносин, так і на дату ухвалення судового рішення, а також її розмір, складові, тощо.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання грошового зобовязання з примусового виконання судового рішення виконаним, приватне підприємство посилалося на те, що підприємство не має заборгованості перед ОСОБА_3 з виплати вищевказаних сум, оскільки ці кошти були отримані ним ще у вересні 2012 року, тобто до ухвалення судового рішення, що підтверджується відповідною розпискою.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки судовим рішенням в іншій справі по спору між тими самими сторонами встановлено, що на час його ухвалення, тобто 12 липня 2013 року, підприємство не провело остаточного розрахунку з ОСОБА_3 і заборгувало йому, в тому числі, спірні суми, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що розписка ОСОБА_3 від 19 вересня 2012 року про отримання ним від підприємства 41 127 грн. не була предметом дослідження у суді першої інстанції під час вирішення спору про стягнення з підприємства заборгованості, не заслуговують на увагу і зводяться до намагання позивача змінити судове рішення від 12 липня 2013 року у спосіб, не передбачений законом.

Умови і порядок перегляду судових рішень передбачені розділом У ЦПК України: в порядку апеляційного, касаційного провадження, перегляду судових рішень Верховним судом, провадження у звязку з нововиявленими обставинами.

У спосіб, обраний позивачем, перегляд висновків судового рішення від 12 липня 2013 року, законом не передбачений.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Молжитлобуд» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2016 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: