АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8873/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1669/16Головуючий у 1-й інстанції Савічев В.О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кривчун Т.О., Абрамова П.С.

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Позивач вважає, що суд не з'ясував позицію відповідачки по суті позову, не роз'яснив наслідки незаявлення клопотання про призначення судово-генетичної експертизи у відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та положення ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_2 вказував на те, що при виниклій сварці з дружиною, остання йому повідомила, що він не являється рідним батьком ОСОБА_4 Саме це стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 13.11.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації народжень 17.05.2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 483 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції (а.с. 5).

Батьками дитини ОСОБА_4 записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_3.

15.11.2011 року зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 227 відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Згідно положень ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народження у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Згідно ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Підставою для задоволення позову є доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною. Ці дані можуть бути встановлені на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Важливе значення в процесі доказування має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про виключення батьківства можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові), або судово-медичної експертизи, яка б визначила здатність особи до зачаття дитини. Однак, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини.

У п. 9 абз. 2,3 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі

судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх

прийняття чи відхилення.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК України може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід.

У п. 11 Постанови роз'яснено, що судам слід враховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.

Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка,

котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини,

не мають права оспорювати батьківство.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Обґрунтовуючи позов про оспорювання батьківства, позивач зазначив, що при сварці з відповідачкою остання повідомила його про те, що він не є батьком дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стало підставою для розірвання їхнього шлюбу, та на підставі чого позивач і просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №483 від 17 травня 2005 року по Автозаводському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Разом з тим, ні позивачем, ні його представником суду першої інстанції не надано доказів на підтвердження позовних вимог. Посилання позивача на те, що він, зі слів відповідачки, не є батьком дитини ОСОБА_4, не є безумовною підставою для задоволення позову.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не роз'яснив йому наслідки незаявлення клопотання про призначення судово-генетичної експертизи колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки нероз'яснення судом першої інстанції позивачу необхідності призначення у справі експертизи є порушенням норм процесуального права, зокрема ч. 4 ст. 10 ЦПК України. Разом з цим, згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснено позивачу положення ст. 143 ЦПК України щодо призначення експертизи на предмет встановлення батьківства.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 червня 2016 року задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі експертизи та призначено судово-генетичну експертизу.

Згідно висновку експерта № 319 від 19 серпня 2016 року встановлено, що громадянин ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, народженого громадянкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Вірогідність того, що ОСОБА_2 дійсно є біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,99999% (а.с.78-80).

Враховуючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини у справі та надані суду апеляційної інстанції докази, зокрема у вигляді висновків експертизи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та скасування рішення суду.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, відповідачу присуджуються до стягнення понесені ним судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

До складу судових витрат, зокрема відносяться витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду (ч. 3 ст. 79 ЦПК України).

Відповідачкою до суду апеляційної інстанції подано клопотання про стягнення на її користь понесених судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції та транспортних витрат, пов'язаних з явкою до суду.

Колегія суддів вважає, що дане клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено ЗУ «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних і кримінальних справах» № 4191-VI, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів, тощо).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI.

Аналогічні роз'яснення викладені в пунктах 47, 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що для участі в апеляційному розгляді справи нею був укладений договір про надання правової допомоги з адвокатом Луценко О.М., відповідно до якого сторони домовилися, що гонорар адвоката складає 2000 грн. Згідно квитанції № 16 від 07.08.2016 року відповідачкою сплачено адвокату 2000 грн. 12 жовтня 2016 року складено акт виконаних робіт, який підписаний сторонами договору про надання правової допомоги.

Розрахунок витрат на правову допомогу викладений в наданому апеляційному суду клопотанні та не перевищує граничного розміру компенсації, визначеного Законом № 4191-VI.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь відповідачки понесених судових витрат на оплату правової допомоги в повному обсязі, тобто в сумі 2000 грн., оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

Що стосується стягнення транспортних витрат в сумі 1334,17 грн., які відповідачка понесла на придбання бензину та солярки для заправки автомобіля, колегія суддів виходить з наступного.

В розумінні норми ст. 85 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено судове рішення сплачуються іншою стороною добові у разі переїзду до іншого населеного пункту. При цьому, перебування особи у відрядженні за своїм місцем роботи з метою явки до суду в іншому населеному пункті повинно бути підтверджено належним чином. Такі докази відповідачем не надано. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на проїзд до місця призначення (відрядження) і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі, власного автомобіля) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються в разі проїзду на службовому автомобілі.

Враховуючи вищевикладене та відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, визначених ст. 85 ЦПК України, колегія суддів вважає, що у стягненні на користь відповідачки витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів для заправки власного або орендованого автомобіля слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 2000 грн.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) Т.О.Кривчун

(підпис) П.С.Абрамов

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін