Справа № 308/6291/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 2 червня 2014 року між нею, ОСОБА_3, та відповідачкою, ОСОБА_2, був укладений договір позики, який зареєстровано в реєстрі правочинів за № 980. Відповідно до даного договору вона як позикодавець надала в борг відповідачці грошові кошти в сумі 212904 гривень строком на один рік, починаючи з 2 червня 2014 року. Згідно з п. 2 «б» вказаного договору позики відповідачка зобовязалась повернути позичені гроші не пізніше 1 червня 2015 року, однак, до спливу строку надання позики борг відповідачкою сплачений не був і до сьогоднішнього дня гроші не повернуті. Вказує, що згідно з абз. 3 підпункту «в» п. 2 Договору при неповерненні суми позики своєчасно, а саме, до 1 червня 2015 року, позикодавець вправі вимагати від позичальника повернення повної суми позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відтак, позивачем нараховано борг, відсотки та інфляційні за весь час прострочення, в розмірі: 212904 грн. сума боргу; 15813,32 грн. збитки від інфляції; 6632,11 грн. 3 % від простроченої суми, загалом 235349 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у розмірі 235349 грн., а також судові витрати у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечила позовні вимоги, зазначивши, що кошти на виконання цього договору повернуто, що можуть підтвердити свідки.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.06.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 980.

Відповідно до п. 1 договору позичальник отримала від позичкодавця, а позикодавець передала у власність позичальникові гроші в сумі 212904,00 грн. У судовому засіданні відповідач не заперечувала факт отримання вказаних грошових коштів.

Як встановлено судом, сторони договору погодили остаточну дату повернення суми позики не пізніше 01 червня 2015 року (п.п. б п. 2 договору позики), а факт повернення боргу позикодавець зобовязався засвідчити шляхом видачі власноручної розписки про одержання грошей, при цьому, як визначено у п. 6 договору позики без цієї розписки борг вважається таким, що не повернутий.

У разі неповернення суми позики своєчасно (до 01 червня 2015 року) сторони договору передбачили право позикодавця вимагати повернення повної суми позики, що залишається несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми.

Судом встановлено, що позичальник взяті на себе зобовязання за вказаним договором позики не виконала, грошові кошти до цього часу не повернула, враховуючи відсутність розписки, передбаченої п. 6 договору позики, внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем у сумі боргу за договором з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми на загальну суму 235349,43 грн. Водночас, позивач просить сягнути з відповідача 235349,00 грн., у звязку з чим суд не може вийти за межі позовних вимог при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається па рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того, у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд констатує правильність нарахованого розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачем.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 212904 грн.

Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати.

На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25.10.2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 27 жовтня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 610, 625, 629, 1046-1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 14, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 235349,00 (двісті тридцять пять тисяч триста сорок девять) гривень 00 копійок, з яких сума основного боргу за договором позики від 02.06.2014 року складає 212904 (двісті дванадцять тисяч девятсот чотири) гривні 00 копійок, збитки від інфляції - 15813,32 (п'ятнадцять тисяч вісімсот тринадцять) гривень 32 копійки та три відсотки від простроченої суми - 6632,11 (шість тисяч шістсот тридцять дві) гривні 11 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 2352 (дві тисячі триста пятдесят дві) гривні 49 копійок.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча О.М. Світлик