Єдиний унікальний номер 236/2325/16-ц
Номер провадження 2/236/979/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мірошниченко О.В.

за участю секретаря Безорчук А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, головного держаного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання неправомірними дій державного виконавця та встановлення факту відсутності заборгованості по сплаті аліментів,

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2016 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про визнання дій державного виконавця Щербини Ю.М. щодо нарахування заборгованості по аліментах неправомірними та визначення суми заборгованості по аліментам у розмірі 9793,24 грн. Заявами від 16.09.2016 та від 21.09.2016 позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати дії державного виконавця неправомірними та встановити факт відсутності заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні державного виконавця Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області ОСОБА_2 знаходиться виконавчий лист виданий Краснолиманським міським судом Донецької області № 2-1148 від 27.06.2003 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з заробітку (доходів). В січні та березні 2016 року державним виконавцем Щербиною Ю.М. були проведені розрахунки заборгованості по аліментам, відповідно до яких був визначений розмір заборгованості станом на 31 грудня 2015 року в розмірі 15217,82 грн. З таким розміром заборгованості позивач не згоден. Зазначаючи, що в період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року він не працював, а з жовтня 2015 по грудень 2015 року отримував дохід від заняття підприємницькою діяльністю, вважає, що державним виконавцем в порушення вимог ст. 195 СК України в період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року нараховувалися аліменти виходячи з середньої заробітної плати працівників для даної місцевості, тоді як на його думку розрахунок заборгованості повинен був визначатися з розміру отриманих ним доходів у 2015 році від заняття підприємницькою діяльністю відповідно до положень ч.2 ст. 195 СК України.

Крім того державним виконавцем не враховані сплачені аліменти засобами поштового звязку в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді враховано 500 грн при сплаті 600 грн, та не врахований поштовий переказ аліментів в сумі 1000 грн в жовтні 2015 року.

Виходячи з отриманого ним доходу на момент проведення розрахунку заборгованості та мінімального розміру аліментів на одну дитину встановленого ч.2 ст. 182 СК України вважає що повинен був сплатити 15047,10 грн. Всього за період з 01.09.2012 року по 31.12.2015 року на утримання сина ОСОБА_5 ним добровільно через відділення Укрпошти перераховано 23700 грн., що свідчить про переплату на 3159,70 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Після встановлення в ході судового розгляду справи неможливості позивачем підтвердити факт сплати ним заборгованості в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді 2014 600 грн, у звязку з втратою оригіналів квитанції, позивач просив визнати неправомірними дії державного виконавця лише в частині визначення заборгованості виходячи з середньої заробітної плати працівників для даної місцевості.

Відповідач ОСОБА_2 - головний держаний виконавець Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, заперечуючи проти позову, зазначила, що нарахування аліментів боржнику ОСОБА_1 в період з 01.09.2012 року по 31.12.2015 року проводилося на підставі ч. 3 ст. 195 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника у місті Лиман Донецької області на підставі даних відділу статистики, оскільки позивач не працював як на час виникнення заборгованості та і на час визначення її розміру. Вважає, що по суті позов є скаргою на дії державного виконавця, яка повинна розглядатися в порядку Розділу VII Цивільного процесуального кодексу України. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд доходить до наступного.

Вимогами ст.3 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 180 СК України передбачений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

На підставі п.9 цієї статті спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку(доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення.

Згідно із ч. 4ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

В п. 26 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що судам необхідно враховувати, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами статті 74 Закону про виконавче провадження, відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". При цьому він не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні.

Предметом спору у цій справі є спір про визначення розміру заборгованості позивача як платника аліментів.

Таким чином, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду встановлений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і суд, з огляду на п.9 цієї статті, вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Наведене узгоджується із ч.4 ст.195 СК України, відповідно до якої розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Отже, враховуючи наявність спору щодо розміру заборгованості по аліментам ОСОБА_3, обчисленим головним державним виконавцем Щербиною Ю.М. за виконавчим листом № 2-1148 від 27.06.2003, виданим Краснолиманським міським судом Донецької області, обчислення розміру заборгованості може бути проведено судом в порядку позовного провадження.

Судом встановлено, що на виконанні в Лиманському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження відкрите 02.07.2003 року на підставі виконавчого листа від 27.06.2003 року за № 2-1148-03, який видано Краснолиманським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з заробітку (доходів) (а.с 9,55).

21 вересня 2012 року боржнику було розяснене його права, обовязки та попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст. 164 КК України (а.с 56).

На підставі зави боржника від 17.12.2015 року 15 січня 2016 року ОСОБА_1 було надано розрахунок заборгованості по аліментам станом на 17.12.2015 року в розмірі 17002,95 грн (а.с 64-67).

Після повторного звернення ОСОБА_1 в березні 2016 року (а.с 68) відділом ДВС боржнику 30.03.2016 було уточнено розмір заборгованості станом на 31.12.2015 в розмірі 15217,82 (90-91).

В ході судового розгляду позивач заявив про неможливість підтвердження факту сплати ним аліментів, які не були враховані державним виконавцем в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді 2014 - 600 грн, у звязку з втратою оригіналів квитанції. Тому суд приходить до висновку про правомірність дії відповідача ОСОБА_2 у не прийнятті до уваги наданих боржником фотокопій документів, оскільки відповідно до пункту 7.23. «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим 2 квітня 2012 року за №489/20802, у випадку якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, до матеріалів виконавчого провадження долучаються квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів.

Суд вважає, що надана позивачем квитанція Укрпошти на суму 1000 грн. (а.с 16), отримання якої в жовтні 2015 року підтверджено в судовому засіданні третьою особою ОСОБА_3 ,обґрунтовано не було враховано державним виконавцем в зарахування заборгованості, оскільки її реквізити не містять дату проведення операції.

Більш того, листом від 30.03.2016 за вих. № 4-35/548 за підписом начальника відділу ДВС ОСОБА_6С, боржнику ОСОБА_1 розяснювалося про необхідність відновлення квитанцій, якість яких не дозволяє встановити дату сплати та прізвище особи на користь якої надсилалися кошти для подальшого врахування при визначенні заборгованості (а.с 89).

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій головного державного виконавця Щербини Ю.М. щодо не врахування сплачених сум, а саме в червні 2013 року 600 грн, в липні 2013 року 500 грн, в квітні 2014 року 600 грн, травні 2014 року 600 грн, в листопаді 2014 - 600 грн та жовтня 2015 1000 грн є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи незаконні дії державного виконавця позивач зазначає, що 22 жовтня 2015 року була проведена державна реєстрація його як фізичної особи-підприємця, тому державний виконавець повинен при визначенні заборгованості за його заявами в січні та березні 2016 року повинен був виходити з розміру отриманих ним доходів від заняття підприємницькою діяльністю відповідно до положень ч.2 ст. 195 СК України, яка складала за період з 01.11.2015 року по 31.12.2015 року в розмірі 2800 грн.

Суд критично ставиться до тверджень позивача стосовно порушення прав боржника неправомірними діями державного виконавця, оскільки такі дії не знайшли свого підтвердження в результаті розгляду справи та спростовуються наданими копіями матеріалів виконавчого провадження.

Крімположень норми 74 Закону України «Про виконавче провадження» , порядок проведення розрахунку заборгованості з аліментів державним виконавцем врегульовано «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим 2 квітня 2012 року за №489/20802.

Так, за змістом п.7.13 вказаної Інструкції, державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

При цьому, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника (підпункт 7.13.1 п.7.13 Інструкції).

За змістом п.7.23 Інструкції, у випадку якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно, квитанції (або їх завірені копії) про перерахунок аліментів долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, слід зробити висновок, що за заявою стягувача як сторони виконавчого провадження, державний виконавець має обчислити розмір заборгованості із сплати аліментів, скласти відповідний розрахунок та повідомити про нього стягувачу і боржнику. При цьому розрахунок має відповідати вимогам, наведеним в «Інструкції з організації примусового виконання рішень», в тому числі розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Крім того, згідно з вищенаведеними вимогами підпункту 7.13.1 пункту 7.13 Інструкції, державний виконавець, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, розраховує заборгованість, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості, та після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

З розрахунків заборгованості від 15 січня 2016 року (а.с 66-67) та від 30.03.2016 (а.с 90-91) вбачається, що заборгованість по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року визначена відповідно до положень норми 74 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 7.13.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень (затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5), оскільки боржник в цей період не працював і заборгованість визначалася згідно середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості згідно довідкам відділу статистики у місті ОСОБА_7 Головного управління статистики у Донецькій області (а.с 103-106), та квитанцій, якими підтверджувався факт сплати боржником аліментів самостійно в зазначений період.

З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.10.2015 року вбачається, що на момент винесення постанови, державним виконавцем був розмір заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 19412,12 грн (а.с 60-61).

Копію рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції підтверджується факт отримання боржником 05.11.2015 року копії зазначеної постанови від 22.10.2015 року (а.с. 62,63).

Що свідчить про те, що на 05 листопада 2015 року боржнику достовірно було відомо про визначення розміру виниклої заборгованості по аліментам.

Суд вважає хибною правову позицію позивача, з посиланням на ч.2 ст. 195 СК України, щодо обовязку державного виконавця розрахувати заборгованість по аліментам за період з вересня 2012 року по жовтень 2015 року виходячи з розміру отриманих ним доходів від заняття підприємницькою діяльністю в період з 1.11.205 по 31.12.2015. оскільки на час виникнення заборгованості і визначення її розміру боржник не працював.

Враховуючи встановлені обставини, приходжу до переконання, що визначаючи розмір заборгованості головний державний виконавець Щербина Ю.М. діяла в межах визначених повноважень та своїми діями, під час виконання судового рішення, не допустила порушення прав і свобод позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.195 СК України, ст. 10, 11, 61, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, головного держаного виконавця Лиманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та встановлення факту відсутності заборгованості по сплаті аліментів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 17 жовтня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 21 жовтня 2016 року.

Суддя -