Справа №: 398/17/16-ц
УХВАЛА

Іменем України

"11" лютого 2016 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

секретарі Борозни Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 заяву про перегляд заочного рішення у справі за позовом відкритого акціонерного товариства Банку Фінанси та кредит до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області звернувся відповідач ОСОБА_1 з заявою про перегляд заочного рішення. У даній заяві просить переглянути та скасувати заочне рішення від 01 липня 2009 року, так як не отримував судових повісток та не знав про ухвалення даного рішення.

Відповідач та його представник вимоги заяви підтримали та просили задоволити.

Представник позивача у судове засідання не зявився.

Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України, суд може своєю ухвалою у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Судом встановлено, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 01 липня 2009 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги задоволені повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом у розмірі 453 301 грн. 12 коп., судові витрати в розмірі 1 950 грн. 00 коп.

21 липня 2009 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист де зазначено, що рішення набрало законної сили 13.07.2009 року.

Так, відповідач мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити те, що позивач звернувся до суду неправомірно, у судовому засіданні. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідало положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України при ухваленні заочного рішення.

Згідно ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню у тому разі, коли суд встановить, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 знав про підписання договору поруки №МБИ48-07/6-П від 12 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1. ОСОБА_1 зобовязувався перед відкритим акціонерним товариством «Банк Фінанси та Кредит», у випадку невиконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором, відповідають перед банком як солідарні боржники. ОСОБА_1 відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й ОСОБА_2, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Однак, відповідач ОСОБА_1, з жовтня 2007 року, не зясовував у відділенні банку, чи повернутий кредит за основним зобовязання, хоча є поручителем та солідарним боржником.

Крім того, згідно довідки, яка видана Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за підписом голови Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, справа за позовом відкритого акціонерного товариства Банку Фінанси та кредит до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором знищена.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не надав належного доказу щодо отримання вищезазначеного рішення, яке видано не повторно, лише у 2015 році.

Суд дійшов висновку, що для перегляду заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов. Висновок про істотне значення повідомлених у заяві доказів для правильного вирішення справи суд робить не шляхом їх оцінки за правилами ст. 212 ЦПК України, а виходячи з положень про належність і допустимість доказів, тобто відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Таким чином, стороною не надано належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача.

Отже, заяву про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 231-232 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА