Справа № 161/364/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І.Б.
Провадження № 22-ц/773/569/16 Категорія: 81 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Антонюк К.І.,

суддів Здрилюк О.І., Овсієнка А.А.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника заінтересованої особи ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, скаржник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, покликаючись на недоведеність обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою повністю задовольнити вимоги скарги.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу, залишивши ухвалу суду без змін.

В поданій до суду заяві заступник начальника Першого відділу державної виконавчої служби просив розглянути справу без участі державної виконавчої служби, апеляційну скаргу відхилити.

У звязку з тим, що представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувшись до суду з заявою про відкладення судового розгляду не надала суду підтверджуючих доказів (документів) неявки її в судове засідання з поважних причин, тому ухвалою суду заява представника заявника відхилена.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені матеріалами справи, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.05.2014 року задоволено позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод в особистому спілкуванні ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5 та вихованні ним дитини. Визначено ОСОБА_3 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином в останні вихідні з 08:00 год. пятниці до 20:00 год. неділі один раз на два місяці з повідомленням відповідача про місце їх перебування, та встановити спільний відпочинок батька з дитиною протягом двох тижнів влітку та одного тижня взимку в період шкільних канікул.

Постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ від 19 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження по виконанню вказаного рішення (а.с. 10).

ОСОБА_2 відмовилась добровільно виконувати рішення суду, про що свідчить повідомлення служби у справах дітей Луцької міської ради, відповідно до якого 22.08.2014 року о 08:00 год. працівниками служби був відвіданий малолітній ОСОБА_6 за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак двері в будинку ніхто не відкрив. Мати малолітнього ОСОБА_2 була відвідана за місцем роботи, і повідомила, що не бажає виконувати рішення суду і зробить все, щоб батько не побачив сина (а.с. 32).

Стаття 124 Конституції України визначає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язкові до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходи необхідні для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 75 Закону України « Про виконавче провадження» після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявник ОСОБА_2 просила визнати незаконними дії державного виконавця в частині складання акту від 27.11.2015 року у виконавчому провадженні по виконанню рішення суду щодо визнання способу участі батька у вихованні сина та визнати цей акт недійсним. Вимоги обгрунтовані тим, що зміст акту не відповідає дійсності, оскільки о 8.00 год. 27.11.2015 року син перебував по дорозі у школу, в цей же день з участю ОСОБА_5 та державного виконавця вона була на прийомі з сином у лікаря-психолога, а тому вважає, що рішення суду виконано.

З акту державного виконавця від 27.11.2015 року вбачається, що при примусовому виконанні рішення суду з участю батька дитини ОСОБА_3, представника служби у справах дітей встановлено, що 27.11.2015 року о 8.00 год. при виході за адресою: м.Луцьк, вул.Словацького,16/2 ОСОБА_3 сина на зустріч не надали. Двері будинку ніхто не відкрив. Рішення суду не виконано.

У відповідності до ч.ч. 2,3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, що у звязку з тим, що рішення суду добровільно не виконано ОСОБА_2, державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вживалися заходи щодо примусового виконання рішення суду, а саме у визначенній в судовому рішенні час передачі дитини, державний виконавець з участю батька, представників служби у справах дітей, понятих прибували по місцю проживання дитини з матірю: вул.Словацького,16/2, м.Луцьк і у звязку з тим, що дитина не була жодного разу передана батькові, складались відповідні акти, у яких зафіксовано вчинення виконавчих дій та обставини, які підтверджують невиконання судового рішення.

Невиконання рішення суду в частині визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 в останні вихідні з 8.00 год. пятниці до 20.00 год. неділі, однак раз на два місяці підтверджується актами державного виконавця від 26.04.2014 року, 24.10.2014 року, 12.12.2014 року, 27.02.2015 року, 27.03.2015 року, 22.10.2015 року, 27.11.2015 року.

Доводи, наведені в скарзі заявника та в апеляційній скарзі не вказують, що інформація, яка зазначена в акті державного виконавця від 27.11.2015 року є неправдивою, навпаки, заявник визнала, що 27.11.2015 року о 8.00 год. син не був переданий батькові.

Враховуючи, що державний виконавець при складанні акту від 27.11.2015 року діяла в межах своїх повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, тому відсутні будь-які підстави для задоволення скарги.

Колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги, залишення ухвали суду першої інстанції без змін, як такої, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: