АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/247/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 Сакун Д. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоГончар Н. І.
суддівКорнієнко Н. В. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 16.08.2013 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області від 02.12.2014 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та засуджений до 8 років позбавлення волі за те, що в стані алкогольного сп'яніння на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, маючи умисел наніс ОСОБА_9, який являвся рідним сином позивачки, серію ударів, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_10

Вважає, що злочинними діями засудженого ОСОБА_6 їй спричинена матеріальна та моральна шкода.

Матеріальна шкода складається з наступного: витрати на поховання в сумі 490 грн., витрати на обід після поховання на суму 3955 грн., витрати на встановлення пам'ятника в сумі 3438 грн. та витрати на придбання вінків і платків в сумі 530 грн. Окрім того, на теперішній час витрати на поховання та на обід після поховання з врахуванням інфляції дорівнюють 8966 грн. Витрати з врахуванням інфляції за встановлення пам'ятника складають 5391 грн. Таким чином, всього з врахуванням інфляції, розмір матеріальної шкоди складає 14887грн.

Також, зазначає, що їй була спричинена моральна шкода. ЇЇ спричинення мотивує тим, що вона втратила близьку для себе людину - єдиного сина, який був ще зовсім молодою людиною, йому було всього 36 років. Усвідомлення того, що її сину були спричинені значні страждання перед смертю, внаслідок значної кількості ударів в різні життєво важливі частини тіла, посилюють її моральні страждання, а також значної моральної шкоди спричинила позивачці поведінка відповідача, оскільки останній в скоєному злочині не розкаявся, над нею знущався. Весь час затягував досудовий та судовий розгляд по справі. Саме тому, вирок по цій справі вступив в силу через 4 роки після скоєного ним злочину. Всього на розсуд позивачки їй спричинена моральна шкода в розмірі 300.000 грн.

Просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 14887 грн. та моральну шкоду в розмірі 300.000 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_7 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3955,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

ОСОБА_7 рішення суду не оскаржила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія

приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 16.08.2013 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 9 років позбавлення волі за нанесення тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які потягли за собою смерть потерпілого ОСОБА_10, який являвся сином позивачки (а.с.5-17).

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 грудня 2014 року вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 16.08.2013 року відносно ОСОБА_6 було змінено в частині призначення розміру покарання пом'якшивши його на 8 років позбавлення волі (а.с.18-26).

Як вбачається з вироку Лисянського районного суду Черкаської області від 16.08.2013 року потерпілою у даній кримінальній справі була визнана ОСОБА_7

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди виходячи із наступного.

Згідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Суд вірно взяв до уваги п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з якої вбачається, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов'язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати. Тому вимоги про стягнення витрат на поховання можуть пред'являтись як особами, що мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю годувальника, так і сторонніми до потерпілого громадянами і організаціями, що фактично понесли ці витрати.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на проведення поминального обіду, оскільки дані витрати підтверджуються товарним чеком б/н від 14.07.2010 року.

Стосовно вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 300.000 грн., колегія суддів також погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є винним у скоєнні злочину, в результаті якого загинув ОСОБА_9 та зобов'язаний відшкодовувати моральну шкоду позивачу, що є близьким родичем померлого (матір'ю), визнана потерпілою по справі, що не оспорюється самим відповідачем.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Втрата близьких людей є непоправним болем для позивача. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги вищезазначені принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, реальність відшкодування такої шкоди, тривалість часу, який минув та прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_6 суми моральної шкоди в розмірі 300 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Виходячи із вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, були предметом судового розгляду і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :