Справа № 229/4426/15-ц
Провадження №2/229/54/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що згідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 05 вересня 1991року їй належить право власності на будинок , розташований в с. Ол.- Дружківка м. Дружківки, вул. Рокосовського, 50.

В теперішній час в будинку мешкає вона одна, а зареєстровані окрім неї, її син ОСОБА_2, невістка ОСОБА_3 та їхній син, а її онук ОСОБА_4, 2002року народження.

Відповідачі з жовтня 2013року в спірному будинку не проживають, оскільки виїхали до Російської Федерації на постійне місце проживання. Де вони знаходяться в теперішній час їй не відомо, оскільки звязку з ними не підтримує.

Вона оплачує усі комунальні послуги по кількості осіб, зареєстрованих в будинку , тобто і за відповідачів, що ставить її в скрутне матеріальне становище, оскільки вона не має можливості оформити субсидію.

Просить усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши відповідачів та їх неповнолітнього сина ОСОБА_4, 01.07.25002року народження, такими, що втратили право користування житлом в будинку № 50 по вул. Рокосовського, в сел. Ол.-Дружківка.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Пояснила, що її син ОСОБА_2 зі своєю сімєю: дружина ОСОБА_3, син ОСОБА_4, проживав в м. Костянтинівка. Взимку 2015року вони продали свій будинок в м.Костянтинівка, та прийшли до неї жити. Вона їх зареєструвала в своєму будинку №50 по вул. Рокосовського, як членів своєї сімї . Діти бажали знайти роботу, але не знайшли, тому вирішили поїхати до Росії, де влаштуватися на роботу. Приблизно на прикінці лютого 2015року вони спочатку виїхали до м.Ростов, потім переїхали в м. Азов. Нещодавно вони їй подзвонили і сказали, що переїжджають в Алтайський Край. Начебто вони уклали трудовий договір, тому будуть жити і працювати в Алтайському краю. Конкретне місце їхнього проживання їй не відоме. Вона їм повідомляла, що буде їх виписувати, оскільки не може оформити субсидію. Тому просить її позов задовольнити.

Відповідачі в судове засіданні не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені.

Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність відповідачів ОСОБА_4.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку, який розташований по вул. Рокосовського, 50 , сел.. Олексіїво-Дружківка, м. Дружківки (а.с.3).

В зазначеному будинку зареєстровані, крім позивача, з січня 2015року відповідачі ОСОБА_2, 20.08.1969року народження, ОСОБА_3, 05.04.1973року народження, та їхній син ОСОБА_4, 2002року народження, які були вселені в будинок, як члени сімї позивача, що підтверджується записами в домовій книзі (а.с.9), і поясненнями позивача ОСОБА_1

Фактично, в зазначеному будинку відповідачі не мешкають з лютого 2015року, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5,ОСОБА_6 , які є сусідами позивача і підтвердили, що відповідачі виїхали в 2015році до Росії.

Суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_1 та їх неповнолітній син ОСОБА_7 не проживають в будинку позивача менше ніж один рік.

Крім того, позивач пояснила, що відповідачі виїхали до Алтайського краю на роботу, оскільки уклали трудовий договір.

Іншої домовленості між позивачем та відповідачами щодо користування житлом в судовому засіданні не встановлено.

Доказів, що відповідачі виїхали на постійне місце мешкання в Росію, суду не надано.

Суд приходить до висновку, що підстави для визнання відповідачів такими, що вони втратили право користування житлом в будинку позивача, відсутні, тому в задоволені позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,209,212-215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова