Ухвала

іменем україни

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Парінової І.К., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про виселення, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 20 100 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, терміном до 07 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком і ОСОБА_4 07 березня 2008 року укладено договір іпотеки житлового будинку загальною площею 52,20 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності на підставі договору дарування. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 квітня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 52,20 кв. м, розташований по АДРЕСА_1, шляхом його продажу. Рішення набрало законної сили 27 серпня 2014 року. Направлена відповідачу письмова вимога про звільнення будинку, на який звернуто стягнення, добровільно позивачем не виконана, тому банк просив суд виселити ОСОБА_4 та інших осіб із зазначеного будинку.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР). Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Відмовляючи в задоволенні позову про виселення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи і вищезазначений правовий висновок Верховного Суду України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_4 без надання їй іншого постійного житла, оскільки переданий в іпотеку житловий будинок був придбаний не за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_5

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

І.К.Парінова

О.М. Ситнік