Справа № 308/3834/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Кожух О.А., Леска В.В.,

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, Баранинської сільської ради Закарпатської області, 3-ї особи Управління Держземагенства в м.Ужгороді та Ужгородському районі Головного управління Держземагенства в Закарпатській області, Ужгородське міськрайонне управління юстиції у Закарпатській області, про визнання недійсним розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, визнання недійсними рішення Баранинської сільської ради Закарпатської області, Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, в якому вказувала на те, що розпорядженням голови Ужгородської районної ради Закарпатської області №135 від 27.03.1995 року їй виділено земельну ділянку та надано право будівництва індивідуального житлового будинку в мікрорайоні «Східний». Рішенням Ужгородської районної ради Закарпатської області від 19.09.1995 року затверджено вказане розпорядження і виділено їй земельну ділянку площею 0,08 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку в мікрорайоні «Східний», на підставі якого їй видано державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 від 22.04.1997 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №903. Після отримання зазначеного правовстановлюючого документа вона отримала відповідну документацію на проведення забудови належної їй земельної ділянки, а саме проект забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку, генеральний план забудови, паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті від 17.10.1994 року, дозвіл на право виконання будівельних робіт.

Однак, розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації №191 від 28.04.2000 року, у зв'язку з невикористанням більше двох років виділеної їй земельної ділянки площею 0,08 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку в мікрорайоні «Східний», у неї було вилучено вказану земельну ділянку та позбавлено права будівництва індивідуального житлового будинку на підставі п.8 ст.27 ЗК України.

Вказане розпорядження вважає незаконним, оскільки статтею 27 ЗК України визначено припинення права користування землею, а не права власності на земельну ділянку, яке могло бути припиненим тільки в порядку, визначеному ЗК України щодо припинення права власності на земельну ділянку.

На підставі вказаного розпорядження №191 від 28.04.2000 року Баранинська сільська рада Закарпатської області своїм рішенням 12 сесії 4 скликання від 14.05.2004 року незаконно вилучену у неї земельну ділянку передала в приватну власність відповідачу ОСОБА_1, площею 0,09 га., розташовану у АДРЕСА_1 на підставі якого він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року.

Посилаючись на те, що земельна ділянка відповідачу була надана на підставі незаконного розпорядження №191 від 28.04.2000 року, яка у неї була вилучена з порушенням норм земельного законодавства, внаслідок чого були порушені її права на землю, просила : - визнати недійсним розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №191 від 28.04.2000 року; - визнати недійсним рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року; - визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданий ОСОБА_1, та скасувати його державну реєстрацію, і стягнути солідарно з відповідачів судові витрати та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним та скасовано розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації від 28.04.2000 року №191 про вилучення земельної ділянки площею 0,08 га. та позбавлення права будівництва індивідуальних житлових будинків в мікрорайоні «Східний» ОСОБА_2

Визнано недійсним та скасовано рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданий ОСОБА_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати з ОСОБА_1 в розмірі 243,60 грн., з Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області в розмірі 243,60 грн. та з Баранинської сільської ради Закарпатської області в розмірі 243,60 грн.

Зазначене рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3, подавши на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_2 в частині : - визнання недійсним рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року; - визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданого ОСОБА_1

У судовому засіданні представники апелянта ОСОБА_3 та ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав, просив таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Сторони в судове засідання не з»явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачені статтею 152 Земельного кодексу України, згідно якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди не дійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи слідує, що розпорядженням голови Ужгородської районної ради Закарпатської області №135 від 27.03.1995 року позивачу ОСОБА_2 виділено земельну ділянку та надано право будівництва індивідуального житлового будинку в мікрорайоні «Східний» (а.с.19 т.1).

Рішенням Ужгородської районної ради Закарпатської області від 19.09.1995 року затверджено вказане розпорядження та виділено ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,08 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку в мікрорайоні «Східний», на підставі якого їй видано державний акт на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_1 від 22.04.1997 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №903 (а.с.12-13, 20 т.1).

Після отримання зазначеного правовстановлюючого документа позивачка отримала відповідну документацію на проведення забудови належної їй земельної ділянки, а саме проект забудови земельної ділянки індивідуального житлового будинку, генеральний план забудови, паспорт на забудову земельної ділянки в населеному пункті від 17.10.1994 року, дозвіл на право виконання будівельних робіт (а.с. 14-16 т.1). Однак, будівельних робіт на вказаній земельній ділянці не здійснювала.

Згідно розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації №191 від 28.04.2000 року, у зв'язку з невикористанням більше двох років виділеної позивачці земельної ділянки площею 0,08 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку в мікрорайоні «Східний», вказану земельну ділянку у ОСОБА_2 було вилучено і позбавлено її права будівництва індивідуального житлового будинку на підставі п.8 ст.27 ЗК України (а.с.26 т.1).

Визнаючи недійсним і скасовуючи вказане розпорядження, суд першої інстанції правильно виходив із того, що таке головою Ужгородської РДА було прийнято з порушенням вимог земельного законодавства, оскільки ст.27 ЗК України (в редакції 1990 року, чинній на час прийняття оскаржуваного розпорядження) передбачалося припинення права користування землею, тоді як позивачці вказана земельна ділянка належала на праві власності, а тому така не могла бути у неї вилучена на підставі зазначеної норми закону та без її згоди.

Відповідно до ст.43 ЗК України (в редакції 1990 року) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Але разом з тим, згідно зі ст.31 цього Кодексу ради могли припинити право власності на земельну ділянку або право користування нею чи її частиною (шляхом вилучення), в разі передачі її у власність або надання у користування іншим громадянам, підприємствам, установам чи організаціям.

У випадку відмови власника землі або землекористувача дати згоду на вилучення (викуп) - це питання могло бути вирішено у судовому порядку в позовному провадженні. Статтею 112 ЗК України (1990 р.) було встановлено місячний строк для оскарження в суд рішень рад щодо земельних спорів.

Оскільки позивачка ОСОБА_2 своєї згоди на вилучення у неї вище вказаної земельної ділянки не давала, і така у неї в судовому порядку не вилучалася, тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про порушення її земельних прав внаслідок незаконного вилучення у неї вказаної земельної ділянки на підставі розпорядження голови Ужгородської РДА №191 від 28.04.2000 року. Разом з цим, суд помилково вважав, що позивачка не пропустила місячний строк на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним вказаного розпорядження, про яке довідалася у грудні 2013 року, а з позовом до суду звернулася у березні 2014 року, що вказує на пропуск нею встановленого законом місячного строку без поважних причин.

Оскільки Ужгородською РДА рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним та скасування розпорядження голови Ужгородської РДА від 28.04.2000 року №191 про вилучення земельної ділянки площею 0,08 га та позбавлення права будівництва індивідуальних житлових будинків в мікрорайоні «Східний» ОСОБА_2 не оскаржується, тому підстав для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині, яким визнано недійсним та скасовано рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, і визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданий ОСОБА_1, за таких обставин.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2, то в такій позивачка вказувала на те, що вказане рішення Баранинської сільської ради Закарпатської області 12 сесії 4 скликання від 14.05.2004 року і виданий відповідачу ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року підлягають скасуванню, як такі, що прийняті та оформлені на підставі неправомірного розпорядження голови Ужгородської РДА №191 від 28.04.2000 року, і порушують її права на користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою.

Однак, в рішенні Баранинської сільської ради Закарпатської області 12 сесії 4 скликання від 14.05.2004 року, яким відповідачу ОСОБА_1 передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,09 га., яка розташована в АДРЕСА_1 - відсутнє посилання на розпорядження голови Ужгородської РДА №191 від 28.04.2000 року, як на підставу для його прийняття, що спростовує доводи позивачки про передачу відповідачу незаконно вилученої у неї земельної ділянки, а також про незаконність вказаного рішення і виданого ОСОБА_1 державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.28 т.1). Окрім цього, з матеріалів справи слідує, що відповідачу вказану земельну ділянку було надано із земель територіальної громади Баранинської сільської ради.

Також в матеріалах справи відсутні належні докази, що саме вилучену у позивачки земельну ділянку було передано в приватну власність відповідачу ОСОБА_1 Не є таким доказом наявний у матеріалах справи висновок земельно-технічної експертизи №14/14 судового експерта ОСОБА_6 від 24.06.2015 року, оскільки такий ґрунтується на припущеннях, а тому в силу положень ч.4 ст.60 ЦПК України не є належним доказом в розумінні вимог ст.58 ЦПК України. Як слідує з зазначеного висновку, то експертом орієнтовно (приблизно) встановлено розташування земельної ділянки ОСОБА_2 на місцевості згідно Державного акту від 22.04.1997 р. Встановити фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_2 в с.Баранинці, мікрорайон «Східний» та земельної ділянки ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 не є можливим, у зв'язку з чим відсутня інформація, необхідна для її порівняння на відповідність Державним актам. Згідно правовстановлюючих документів встановити наявність/відсутність накладення між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1, розташованими у с.Баранинці, мікрорайон «Східний», не уявляється можливим через відсутність на Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_1, координат поворотних точок земельної ділянки. Разом з тим, виконано співставлення орієнтовно визначеного місця знаходження земельної ділянки ОСОБА_2 згідно Державного акту та даних про координати поворотних точок земельної ділянки ОСОБА_1 з документації із землеустрою. В результаті співставлення встановлено, що між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує накладення, ймовірна площа якого становить 0,0685 га. Встановити причини накладення земельних ділянок між собою в межах даної цивільної справи не є можливим. Цим же висновком встановлено орієнтовне місце розташування земельної ділянки ОСОБА_2 згідно Державного акту, а встановити конкретно відповідне місце розташування земельної ділянки ОСОБА_1 згідно Державного акту, не уявляється можливим, оскільки відсутні тверді орієнтири на місцевості, до яких є можливим виконати прив'язку (а.с. 80-98 т.2) .

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, в розумінні вимог статей 58, 59 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачу ОСОБА_1 була надана незаконно вилучена у позивачки ОСОБА_2 земельна ділянка, а також, що має місце накладення цих земельних ділянок, так як висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на припущеннях, відсутні передбачені законом підстави для визнання недійсним та скасування рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку. А також визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданого ОСОБА_1.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст.309 ЦПК України в частині визнання недійсним та скасування рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданого ОСОБА_1 - підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року в частині визнання недійсним та скасування рішення 12 сесії 4 скликання Баранинської сільської ради Закарпатської області від 14.05.2004 року про передачу ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,09 га., яка знаходиться у АДРЕСА_1 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 28.11.2006 року, виданого ОСОБА_1 - скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :