Справа № 743/452/15-ц Провадження № 22-ц/795/224/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Сташків В. Б. Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника ПАТ КБ ПриватБанк- ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03грудня 2015року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банкПриватБанк до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.12.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ КБПриватБанк до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ПАТ КБПриватБанк просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. ПАТ КБПриватБанк вказує, що позивач не погоджується з визначенням судом першої інстанції початку перебігу строку позовної давності. ПАТ КБПриватБанк зазначає, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.11.2010року було задоволено позов банку до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави- автомобіль ВАЗ. 27.08.2012року рішення про звернення стягнення на предмет застави було виконано, автомобіль було реалізовано, а кошти від продажу предмета застави надійшли на погашення заборгованості за кредитним договором, проте, вказаних коштів виявилось недостатньо для того, щоб погасити заборгованість в повному обсязі. Таким чином, ПАТ КБПриватБанк вважає, що на підставі статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України Про заставу у нього виникло право на стягнення залишку боргу по кредиту. При цьому ПАТ КБПриватБанк зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог позову, прийшов до необґрунтованого висновку про те, що позивач пропустив строк позовної давності. Оскільки, як стверджує ПАТ КБПриватБанк, позивач дізнався про порушення свого права лише 27.08.2012року, тобто, після продажу предмета застави, оскільки після реалізації предмета застави не відбулось погашення заборгованості по кредиту в повному обсязі. ПАТ КБПриватБанк зазначає, що до суду з даним позовом позивач звернувся в квітні 2015року, тобто, в межах строку позовної давності.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи №2-628/2010 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів статті 308 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, з наступних підстав.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог заявленого позову, оскільки вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції нормам матеріального права та фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с.7-8), що 28.11.2006року між ЗАТ КБПриватБанк(нині-ПАТ КБПриватБанк) та відповідачем було укладено кредитний договір №CNGLAU00150573, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 57747 грн. 90 коп.: на придбання автомобіля в сумі 44940грн. та на сплату страхових платежів, передбачених договором в сумі 12807грн. 90коп., на строк з 28.11.2006року по 28.11.2011року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,34% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору; період сплати - з 23 по 30 число кожного місяця, в сумі 1163грн. 03коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 28.11.2006року між сторонами було укладено договір застави, за умовами якого у разі порушення заставодавцем ОСОБА_7 зобовязань, заставодержатель ЗАТ (нині-ПАТ) КБПриватБанк має право вимагати дострокового виконання зобоовязань зі сплати кредиту, процентів, комісій, винагород, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет застави - належний ОСОБА_7 автомобіль марки ВАЗ 21112, 2006року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 44940грн.

Рішеннями Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.11. 2010року та апеляційного суду Чернігівської області від 22.02.2011року (а.с.151-157), ухваленими по справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00150573, укладеним 28.11.2006року між ЗАТ (нині-ПАТ) КБПриватБанк та ОСОБА_7, в розмірі 59000 грн., яка складається з поточного кредиту в розмірі 15154грн. 16 коп., з поточних відсотків в розмірі 178грн. 94коп., з простроченого кредиту в розмірі 20477грн. 95коп., з прострочених відсотків в розмірі 21553 грн. 46коп., з пені, з урахуванням її зменшення, в розмірі 1635грн. 49коп., - звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 21112, 2006року випуску, д.н.з.СВ 5167 АЕ, що належить ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - шляхом продажу легкового автомобіля ВАЗ 21112, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна, 50, ), з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу цього автомобіля з іншою особою-покупцем. Також було передано в заклад ПАТ КБ ПриватБанк, шляхом вилучення у ОСОБА_7 належного йому на праві власності автомобіля ВАЗ 21112, 2006року випуску, № кузова/шасі: ХТА5263, реєстраційний номер СВ 5167АЕ та було надано ПАТ КБПриват Банк повноваження знімати автомобіль ВАЗ21112, 2006року випуску, №кузова/шасі: ХТА5263, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності ОСОБА_7, з обліку в органах Державної автомобільної інспекції та всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Як вбачається з виписки від 27.08.2012року по рахунку № 9469 ОСОБА_7, відкритого для погашення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00150573, укладеним 28.11.2006року (а.с.104,105), від реалізації автомобіля ВАЗ 21112, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти в сумі 32400 грн., які були розподілені наступним чином: 16200 грн. - прострочений кредит; 362грн. 54коп. і 7488грн. - витрати, повязані з реалізацією автомобіля (п.2.2.9.кредитного договору); 8349грн. 46 коп. - пеня. Відповідно до повідомлення ПАТ КБ Приват Банк від 23.11.2015року, заставний автомобіль було реалізовано 27.08.2012року (а.с.104).

В ході судового розгляду даної справи також було встановлено, що відповідач не виконує в повному обсязі свої зобовязання за кредитним договором №CNGLAU00150573 від 28.11.2006року, укладеним з позивачем. Внаслідок вказаних обставин у відповідача станом на 01.04.2015року перед позивачем, відповідно до розрахунку позивача (а.с.4-6), виникла заборгованість в сумі 164551грн. 35 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 21499грн. 79коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 65783грн. 96коп., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 2076грн. 36коп., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 75191грн. 24 коп.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.95,109-110), представником відповідача ОСОБА_6 до винесення судом першої інстанції рішення, а саме, в письмовій заяві від 03.11.2015року та в судовому засіданні суду першої інстанції 03.12.2015року зроблено заяву про застосування спливу позовної давності.

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права ПАТ КБ ПриватБанк порушені внаслідок несплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором, проте, позивачем пропущено строк позовної давності, приймаючи до уваги ту обставину, що представником відповідача до винесення судом рішення заявлено про застосування загальної та спеціальної позовної давності. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог заявленого позову саме через пропуск позивачем позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції, оскільки вказаний висновок узгоджується з фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та нормам матеріального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи, з наступних підстав.

В ході судового розгляду даної справи встановлено і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.7-8), що 28.11.2006року між ЗАТ КБ ПриватБанк(нині-ПАТ КБПриватБанк) та відповідачем було укладено кредитний договір №CNGLAU00150573 на строк з 28.11.2006року по 28.11.2011року включно. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема, п.1.1. догоовру передбачено період сплати коштів - з 23 по 30 число кожного місяця; при цьому щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1163грн. 03коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором (а.с.4-6),представленого суду позивачем, останній платіж по кредитному договору вчинено відповідачем 16.07.2010року, після вказаної дати відповідач жодних сум по кредитному договору не сплачував.

З позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості позивач звернувся 15.04.2015року, згідно штампу вхідної кореспонденції Ріпкинського районного суду Чернігівської області (а.с.2-3). Позовна заява датована позивачем 02.04.2015року, разом з тим, на конверті, який надійшов на адресу суду першої інстанції 15.04.2015року(а.с.15), відсутний поштовий штемпель, який би вказував на дату відправлення конверта, дані на сервісах УДППЗ Укрпошта про відправлення за штрихкодовим ідентифікатором: 704 відсутні.

По справі також встановлено, що договору про збільшення позовної давності, який відповідно до приписів ч.1 статті 259 ЦК України, укладається у письмовій формі, між сторонами не укладалось.

Таким чином, в ході судового розгляду даної справи встановлено наступні обставини, які підтверджуються матеріалами справи: - укладений між сторонами кредитний договір діяв до 28.11.2011року включно і умовами укладеного договору було передбачено сплату коштів відповідачем платежами, які він повинен був вчиняти кожного місяця, -останній платіж по кредитному договору вчинено відповідачем 16.07.2010року, і після вказаної дати відповідач жодних сум по кредитному договору не сплачував, - до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості позивач звернувся 15.04.2015року, - до винесення судом першої інстанції рішення по справі представником відповідача було вчинено заяву про застосування спливу позовної давності.

Відповідно до приписів ч.3, ч.4 статті 267 ЦПК України, яка регламентує наслідки спливу позовної давності, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги вищенаведене, є вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що в задоволенні вимог заявленого позову необхідно відмовити через пропуск позивачем позовної давності.

Як вбачається з виписки від 27.08.2012 року по рахунку № 9469 ОСОБА_7, відкритого для погашення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00150573, укладеним 28.11.2006року (а.с.104,105), від реалізації автомобіля ВАЗ 21112, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 було зараховано грошові кошти в сумі 32400 грн., які були розподілені наступним чином: 16200 грн. - прострочений кредит; 362грн. 54коп. і 7488грн. - витрати, повязані з реалізацією автомобіля (п.2.2.9.кредитного договору); 8349грн. 46 коп. - пеня. Відповідно до повідомлення ПАТ КБПриват Банк від 23.11.2015року, заставний автомобіль було реалізовано 27.08.2012року (а.с.104).

Доводи апеляційної скарги зазначають, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що фактично відбулось переривання перебігу позовної давності, оскільки 27.08.2012року при реалізації банком заставного автомобіля мало місце, як вважає банк, визнання боргу відповідачем та часткова сплата боржником суми боргу. Вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки реалізація банком відповідно до рішень судів від 08.11.2010року та від 22.02.2011року (а.с.151-157) 27.08.2012року автомобіля, який був предметом застави, не може вважатись визнанням боргу відповідачем та частковою сплатою ним суми боргу.

В апеляційній скарзі ПАТ КБПриватБанк стверджує, що банк дізнався про порушення свого права лише 27.08.2012року, тобто після продажу предмета застави, оскільки після реалізації автомобіля, який був предметом застави, не відбулось погашення в повному обсязі суми заборгованості по кредитному договору. І оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в квітні 2015року, то звернення відбулось, як вважає банк, в межах строку позовної давності. Вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки як вбачається з матеріалів цивільної справи №2-628/2010 за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави, з позовом до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави ПАТ КБ ПриватБанк звернулось до суду першої інстанції 14.10.2010року, реалізуючи при цьому своє право на захист порушених прав та інтересів щодо виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору. Рішеннями Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.11.2010року та апеляційного суду Чернігівської області від 22.02.2011року (а.с.151-157), ухваленими по справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNGLAU00150573, укладеним 28.11.2006року між ЗАТ (нині-ПАТ) КБПриватБанк та ОСОБА_7, в розмірі 59000 грн., яка складається з поточного кредиту в розмірі 15154грн. 16коп., з поточних відсотків в розмірі 178грн. 94коп., з простроченого кредиту в розмірі 20477грн. 95коп., з прострочених відсотків в розмірі 21553грн. 46коп., з пені, з урахуванням її зменшення, в розмірі 1635грн. 49коп., - звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 21112, 2006року випуску, д.н.з.НОМЕР_3, що належить ОСОБА_7, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - шляхом продажу легкового автомобіля ВАЗ 21112, 2006року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна,50, ), з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу цього автомобіля з іншою особою-покупцем. Також було передано в заклад ПАТ КБПриватБанк, шляхом вилучення у ОСОБА_7 належного йому на праві власності автомобіля ВАЗ 21112, 2006року випуску, № кузова/шасі: ХТА5263, реєстраційний номер НОМЕР_3 та було надано ПАТ КБПриват Банк повноваження знімати автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску, №кузова/шасі: ХТА5263, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_7, з обліку в органах Державної автомобільної інспекції та всі повноваження, необхідні для здійснення продажу вказаного автомобіля.

Також необхідно зазначити, що між сторонами по справі було укладено кредитний договір №CNGLAU00150573 на строк з 28.11.2006року по 28.11.2011року включно (а.с.7-8), при цьому, як встановлено по справі, договору про збільшення позовної давності, який відповідно до приписів ч.1статті 259 ЦК України, укладається у письмовій формі, між сторонами не укладалось.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: