АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Богінкевич С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів Борисової О.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року ПАТ «Піреус Банк МКБ» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 2 червня 2011 року між ним та ТОВ «Інтерфудс» було укладено договір про надання овердрафту у розмірі 1 млн. 500 тис. грн. на строк до 1 червня 2012 року, a 7 вересня 2011 року між ними укладено договір про надання кредиту у вигляді кредитної лінії у розмірі 4 млн. 900 тис. грн. на строк до 6 вересня 2014 року.

На забезпечення виконання умов цих договорів банк 2 червня 2011 року та 7 вересня 2011 року відповідно уклав із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договори поруки. У результаті порушення умов кредитних договорів утворилася заборгованість, яку позичальник та його поручителі, незважаючи на вимоги, не погасили.

З урахуванням наведеного ПАТ «Піреус Банк МКБ» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 2 червня 2011 року у розмірі 1 389 601 грн. 53 коп., за кредитним договором від 7 вересня 2011 року - 3 512 722 грн. 29 коп. та стягнути солідарно з ТОВ «Інтерфудс», ОСОБА_3 заборгованість та штрафні санкції згідно зазначеного вище договору від 7 вересня 2011 року у розмірі 4 902 323 грн. 82 коп.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Піреус Банк МКБ» відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року провадження у справі за позовом ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ТОВ «Інтерфудс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в частині стягнення солідарно з ТОВ «Інтерфудс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПіреусБанк МКБ» заборгованості за договором про надання кредиту у формі кредитної лінії №SME_WC/05575 від 07 вересня 2011 року, що станом на 13 серпня 2012 року складає 3 512 722 гривні 29 копійок - закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «Піреус Банк МКБ» задоволено частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 6 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ТОВ «Інтерфудс» скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів перевірятиме рішення суду першої інстанції лише в частині вимог ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо заборгованості по договору надання овердрафту від 02.06.2011 року.

У своїй апеляційній скарзі представник ПАТ «ПіреусБанк МКБ» вказує, що судом не взято до уваги, що проценти за користування договором овердрафту збільшувалися не на загальних підставах в розумінні ст. 641 ЦК України, а виключно на підставі п. 5.3.3. частини № 2 договору овердрафту як захід відповідальності за порушення боржником своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 3.5. частини № 2 Договору овердрафту сторони погодили, з урахуванням положень статті 212 Цивільного кодексу України, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором, окрім Боргових зобов'язань, розмір відповідної процентної ставки, що застосовується за цим Договором може бути збільшено на 2% (два проценти) річних додатково до розміру діючої на такий момент Фіксованої процентної ставки та/або Плаваючої процентної ставки, за відповідним рішенням Банку. Розмір відповідної процентної ставки за цим Договором вважається зміненим із дати, зазначеної у такому рішенні Банку.

Тобто сторони заздалегідь в кредитному договорі погодили збільшений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами при умові настання певних обставин, і це ніяк не є односторонньою зміною банком розміру процентної ставки.

Навіть, якщо суд прийшов би до висновку, що банк неправомірно збільшив розмір процентної ставки, то це аж ніяк не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Суд повинен був витребувати у банку розрахунок боргу з попередньою процентною ставкою, або самостійно здійснити перерахунок позовних вимог та частково задовольнити позов.

Крім того, про зменшення розміру ліміту Овердрафту позичальник повідомлявся за допомогою системи Pireus Online Banking шляхом автоматичного надсилання електронного повідомлення, а також відповідно до листів вих.. № 1133 від 12 січня 2012 року та вих.. № 1476 від 10 квітня 2012 року.

Якщо суд прийшов до висновку, що банк неправомірно зменшив розмір ліміту овердрафту, то це аж ніяк не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Суд повинен був в такому випадку лише відмовити у стягненні комісії за перевищення ліміту овердрафту і пені за несвоєчасну сплату комісії за перевищення ліміту овердрафту, а не відмовляти в позові в повному обсязі. Збитки, завдані неправомірним зменшенням ліміту овердрафту, є предметом іншого спору.

В судовому засіданні представник ПАТ «Піреус Банк МКБ» свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представники відповідачів проти апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав докази на підтвердження невиконання ним умов договору овердрафту перед товариством, також не надав належні та допустимі докази на підтвердження суми заборгованості. Крім того, суд зазначив, що договори поруки припинено на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за кредитом та у порушення умов вищевказаного договору не повідомив про таке збільшення відсотків поручителів.

Судом встановлено, що 02.06.2011 між ПАТ «Піреус Банк МКБ»та ТОВ «Інтерфудс» було укладено договір про надання овердрафту № ОВ-02/06-1, відповідно до умов якого банк надав товариству кредит у формі відкличного овердрафту з максимальним лімітом 1 500 000 грн. строком до 01.06.2012 із сплатою процентів за користування коштами в розмірі 18% річних, а товариство у свою чергу зобов'язалось повернути надані кошти та сплатити встановлені договором платежі (т. 1, а. с 36-45)

З метою забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 ПАТ «Піреус Банк МКБ» були укладені договори поруки від 02.06.2011 - №ОВ - 02/06-1/S-3 з відповідачем ОСОБА_2 (т. 1, а. с 50-53) та № ОВ-02/06-1/S-2 з ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 54-57), згідно з якими поручителі зобов'язалися відповідати перед банком за виконання ТОВ «Інтерфудс» у повному обсязі зобов'язань за договором про надання овердрафту.

Позивачем на виконання договору про надання овердрафту № OB- 02/06-1 від 02.06.2011 року - надав відповідачу ТОВ «Інтерфудс» суму кредиту в розмірі 1 217 541,93 грн., що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку (т. 1 а.с. 60).

Позивач в обґрунтування розміру заборгованості відповідача за договором про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 року посилається на те, що ТОВ «Інтерфудс» в односторонньому порядку відмовилось виконувати взяті на себе зобов'язання у підтвердження чого надав розрахунок заборгованості (а.с.20-22, том 1), відповідно до якого заборгованість склала всього 1 389 601 грн. 53 копійки, з яких: 1 216 911 грн. 93 копійок - сума основного боргу по кредиту; 47 879 грн. 89 копійок - сума нарахованих і не сплачених процентів; 372 грн. 83 копійки - сума пені за несвоєчасну сплату процентів; 51 287 грн. 46 копійок - сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу; 70 025 грн. 93 копійки - сума комісії за перевищення ліміту овердрафту; 3 123 грн. 49 копійок сума пені за несвоєчасну сплату комісії за перевищення ліміту овердрафту.

Разом з тим, вимоги Банку про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Згідно п. 6.2 частини №2 договору №ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 року передбачено, що за несвоєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань позичальник сплачує банку пеню за кожний день порушення грошових зобов'язань виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент такої сплати від суми простроченого/несвоєчасно сплаченого платежу.

Відповідно до п. 3.8. частини № 2 договору про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником з будь-яких причин своїх зобов'язань за цим договором, за виключенням грошового зобов'язання, починаючи з наступного дня чи в будь-який інший день з дати невиконання та/або неналежного виконання позичальником такого зобов'язання та до дати належного виконання зазначеного зобов'язання, розмір процентної ставки за цим договором може бути збільшено на 2 % річних додатково до розміру процентної ставки, визначеної в частині № 2 цього договору чи її розміру станом на відповідну дату і будуть нараховуватись банком за цією збільшеною процентною ставкою без додаткового погодження з позичальником до тієї дати, коли зазначене зобов'язання буде виконане належним чином, з чим позичальник погоджується шляхом підписання цього договору.

Пунктом 5.1.30 частини № 2 договору про надання овердрафту № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 передбачено, що позичальник зобов'язався, починаючи з другого місяця кредитування, забезпечити проведення 100% оборотів позичальника через рахунки, відкриті у ПAT «Піреус Банк МКБ» протягом всього терміну дії цього договору, якщо інше не буде письмово погоджено з банком.

З матеріалів справи убачається, що з 07.03.2012 року Банком в односторонньому порядку було підвищено процентну ставку з 18 % до 20 % річних.

Проте, Банк не надав жодних доказів, які б підтвердили, що ТОВ «Інтерфудс» порушив свої договірні зобов'язання щодо забезпечення проведення 95% та 100% оборотів товариства через рахунки, відкриті в банку, або не допускав уповноважених представників банку на територію позичальника для проведення перевірки наявності та стану зберігання предметів забезпечення, а також не надав рішення банку, відповідно до якого було піднято відсоткову ставку за договорами.

Згідно з п. 3.6 договору від 02 червня 2011 року розмір процентної ставки за користування овердрафтом може бути змінено без підписання сторонами будь-яких додаткових угод у будь-який час, за умови направлення банком позичальнику поштою рекомендованим листом письмової пропозиції про зміну розміру процентної ставки, в якій зазначається запропонований новий розмір процентної ставки.

Відповідно до п. 3.6.1 договору від 02.06.2011 року підтвердженням надання позичальником згоди із запропонованим банком новим розміром процентної ставки може бути вчинення однієї чи декількох із зазначених нижче дій: здійснення позичальником сплати чергового платежу в рахунок погашення нарахованих процентів за користування овердрафтом незалежно від того чи така сплата була здійснена в повному обсязі чи в частині; отримання банком письмового повідомлення чи інформації у письмовому вигляді, яка свідчить про згоду позичальника із запропонованим новим розміром процентної ставки чи іншим чином підтверджує згоду позичальника щодо продовження користування наданим овердрафтом на нових умовах; укладення між банком та позичальником додаткової угоди до цього договору щодо зміни розміру процентної ставки.

Разом з тим, до ТОВ «Інтерфудс» жодних повідомлень щодо зміни розміру процентної ставки не надходило.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, зокрема щодо грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 року у справі № 6-2491цс15.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем не доведено розміру заборгованості, яка виникла в результаті підвищення відсоткової ставки без дотримання вимог договору овердрафту та не надано доказів порушення ТОВ «Інтерфудс» своїх зобов'язань за договором та наявності у останнього заборгованості.

Пунктом 1.9. Кредитного договору 2 передбачено, що позивач має право відмовити позичальнику у надані Овердрафту та/або зменшити Ліміт Овердрафту, та/або відкликати Овердрафт та/або зупинити/призупинити надання Овердрафту за Кредитним договором 2 у випадку настання будь-якої із зазначених нижче подій: невиконання та/або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобов'язань за Кредитним договором 2 та/або за будь-яким із інших договорів, укладених між Банком та Позичальником чи його майновим поручителем, що укладений з метою чи пов'язаний із забезпеченням належного виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, та/або наявності у Позичальника прострочених зобов'язань перед Банком та/або іншими банками більше ніж на СІМ календарних днів та відповідно до встановленого договором порядку про зменшення ліміту Овердрафту.

Позивач у підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що на відміну від відповідачів, виконав взяті на себе за договором обов'язку, однак доказів у підтвердження передбачених у п. 1.9 договору від 02.06.2011 року підстав та правомірності зменшення ТОВ «Інтерфудс» ліміту овердрафту суду не надав.

Що стосується сплати комісії за перевищення ліміту овердрафту, то в договорі № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 року розмір такої комісії і умови її сплати не зазначені, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у підтвердження позовних вимог щодо обов'язку відповідача ТОВ «Інтерфудс» сплачувати комісію за перевищення ліміту овердрафту і саме в розмірі 30% від суми перевищення ліміту овердрафту, а також пеню за несвоєчасну сплату такої комісії.

Крім того, слід зазначити, що у порушення п. 1.10 частини №2 договору № ОВ-02/06-1 від 02.06.2011 року, позивач не повідомив відповідачів про зменшення ліміту овердрафту , у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів комісії за перевищення ліміту овердрафту і пені за несвоєчасну сплату комісії за перевищення ліміту овердрафту не доведені.

Щодо висновку суду про припинення поруки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 то вони є передчасними, з огляду на таке.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 вересня 2015 року, що набрало законної сили у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Піреус Банк МКБ» про визнання поруки за договорами поруки № ОВ - 02/06-1/S-3 від 02.06.2011 p. та № SME_WC/05575/S-8 від 07.09.2011 p. припиненою - відмовлено. (а.с.135-138)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України преюдиційність поширюється не тільки на осіб, що брали участь у справі, а й на особу, щодо якої відповідними рішеннями встановлено певні обставини, незалежно від того, чи брала вона участь у справі.

Відповідно до статті 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України.

Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України).

Таким чином, рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що порука за договором № ОВ - 02/06-1/S-3 від 02.06.2011 p. не є припиненою.

Тобто, при ухваленні рішення судом досліджувалися матеріали справи та була надана оцінка доказам, а тому порука ОСОБА_2 не є припиненою, оскільки її дійсність була встановлена судовим рішенням, яке є преюдиційним та таким, що набрало законної сили, а тому підстав для застосування положень частини четвертої статті 559 ЦК України немає.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Зміна договору - це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору.

Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов - внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від з лютого 2014р. у справі № 6-160цс15).

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК (Постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6- 160цс13).

При вирішенні справ цієї категорії судам рекомендується керуватися позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові у справі № 6- 20цс11 від 21 травня 2012 p., згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Подібна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2012p. у справі № 6-18цс11; 18 червня 2012р. у справі № 6-73цс12.

Також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

Належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 5 лютого 2014 р. у справі за № 6-152цс13, згода поручителя зі змінами до кредитного договору, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника, висловлене шляхом підписання додаткової угоди до договору поруки, не потребує додаткової згоди поручителя на збільшення відповідальності та не суперечить ч. 1 ст. 559 ЦК.

Відповідно до п. п. 3.5., 3.6. частини № 2 договору про надання овердрафту сторони погодили, що розмір процентної ставки за користування овердрафтом може бути змінений у разі настання під час дії цього договору обставин (з урахуванням ст. 212 ЦК України ), в тому числі тих, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів для банку, зокрема настанні хоча б однієї із наступних подій: порушення пози чальником будь-якого із зобов'язань за цим договором, зміни (збільшення) Національним банком України розміру чинної облікової ставки; збільшення показника інфляції у разі настання обставин, які збільшують вартість коштів на українському ринку; зростання вартості кредитних ресурсів банку у майбутньому, в тому числі, як наслідок інтервенцій, рішень чи будь-яких інших актів Національного банку України чи державних органів (в тому числі, але не обмежуючись, встановлення обмежень на кредитування в національній та/чи в іноземній валюті, зростання вимог до адекватності капіталу, зростання вимог щодо резервування за операціями кредитування чи запозичення в іноземній валюті, зростання існуючих чи впровадження нових податків, зборів, мит, інших обов'язкових платежів, чи операцій обміну з іноземною валютою) тощо у порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки № ОВ-02/06- 1/3-3 від 02.06.2011 p. поручитель засвідчив, що він ознайомлений з ним, підписанням цього договору надає згоду на внесення будь-яких змін в кредитний договір, в т.ч. змін, що збільшують розмір зобов'язання боржника, а саме: щодо пролонгації кредитного договору, щодо зміни розміру процентної ставки за кредитним договором тощо, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором та підтверджує, що така згода вважається наданою ним незалежно від того чи був він фактично ознайомлений із зміненими умовами кредитного договору.

Отже, зазначена умова договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Таким чином, оскільки в договорі поруки передбачена, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості між сторонами (банком і поручителем), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Подібна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17.01.2011 року у справі № 3-62г10/11/15.

Отже, порука ОСОБА_3 також не припинилася.

Хоча у справі яка переглядається, суд ухвалюючи судове рішення та вказуючи на те, що порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилася, неправильно застосував норму ч. 4 статті 559 ЦК України, однак установивши вищезазначені фактичні обставини, суд вірно вирішив спір по суті, та відмовив у задоволенні позову про стягнення заборгованості.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку про те, що судове рішення першої інстанції слід залишити без змін.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді