Справа № 133/2365/15-ц Провадження № 22-ц/772/409/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі :

Головуючого Чуприни В.О.

Суддів : Чорного В.І., Медвецького С.К.

При секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування виконкому Козятинської міської ради, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року, встановила :

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25.12.2015 р. первісний позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини зі всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2015 р. і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 160,00 грн. за надання юридичної допомоги. Стягнуто з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 487,20 грн. на користь держави. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Не погодившись, представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на спотворення головуючим встановлених у справі обставин, неврахування балансу між інтересами дитини і правами батьків на її виховання і обовязку батьків діяти в інтересах дитини, а при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини принципу рівності прав і обовязків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, які вважав встановленими, у звязку з чим просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Також поставлено питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судових витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Справа відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглядалася апеляційним судом у відсутності осіб, що беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце слухання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

У серпні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач, шлюб з яким розірвано рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.07.2013 р., у добровільному порядку матеріальної допомоги в утриманні та вихованні дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 не надає. У звязку з цим ОСОБА_8 просила стягувати з відповідача ОСОБА_3 на утримання дочки аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів проводити з дня звернення до суду до повноліття дочки, в межах суми платежу за один місяць.

У вересні 2015 р. представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернувся із зустрічною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. Зазначив, що дочка ОСОБА_7 постійно проживає у добре забезпечених побутових умовах з батьком у новоствореній ним сімї, де також є малолітня дитина від нового шлюбу, виховує її та несе витрати на утримання, в тому числі на придбання одягу, електронної техніки, шкільної літератури тощо. Так як позивач і надалі бажає виконувати свій батьківський обовязок, просив: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з її батьком ОСОБА_3; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судом установлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.02.2002 р. та від спільного проживання мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до записів домової книги для прописки громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_3 кв. 8 по вул. Червоноармійській у м. Козятині місце проживання малолітньої ОСОБА_4 зареєстровано за цією адресою (а.с.46-47).

Мати дитини ОСОБА_2 працює провідником пасажирських вагонів і має у звязку з цим розїзний характер роботи, а саме згідно з графіком поїздок 6 днів перебуває у рейсі і 6 днів вдома.

Актом обстеження умов проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено, що у квартирі, яка належить ОСОБА_3, відведена окрема кімната для проживання дитини, облаштована меблями, а наявність дитячих речей свідчить про постійне проживання дитини.

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради від 03.12.2015 р. № 20 доцільно місце проживання малолітньої ОСОБА_4 визначити з батьком. У ході проведення актів обстеження комісією встановлено, що як батько так і мати мають належні умови для проживання, виховання та утримання малолітньої дитини, але слід вказати, що за місцем проживання батька гр. ОСОБА_3, за адресою с. Сигнал, Козятинського району, Вінницької області, вул. Тренчинська № 22, для дитини відведена окрема житлова кімната, обладнана необхідними меблями та компютерною технікою, школа, де навчається неповнолітня, знаходиться поруч з житловим будинком батька. В даному житловому будинку, крім ОСОБА_3 та ОСОБА_4, проживають дружина батька ОСОБА_9, її малолітній син від першого шлюбу та спільна дитина подружжя. Батько дитини, гр. ОСОБА_3, є приватним підприємцем, має постійний достатній заробіток.

Щодо умов проживання у матері встановлено, що гр. ОСОБА_2 проживає у однокімнатній квартирі, за адресою АДРЕСА_1. Крім того, за цією адресою зареєстрований та постійно проживає вітчим ОСОБА_2 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, брат ОСОБА_2, зареєстрований і періодично проживаючий ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6. Мати дитини ОСОБА_2 працює провідником пасажирських вагонів Вагонної дільниці : станції Київ Пасажирський ППЗ, має постійний і достатній заробіток (а.с.81-82).

Показами свідків ОСОБА_4В, ОСОБА_12 та інших також встановлено, що коли мати дитини на роботі, то вона знаходиться у бабці та батька, а коли вдома то з матірю, інколи дівчинка залишається з вітчим ОСОБА_10, який характеризується як хороша людина, ОСОБА_11 зареєстрований, однак в квартирі фактично не проживає.

Опитана малолітня ОСОБА_4 суду показала, що проживає з матірю та батьком. Коли мама знаходиться на роботі, то вона їде до батька, а якщо мама є, то проживає тільки з мамою, ходить також до бабусі. Основна частина речей дитини знаходиться за місцем проживання матері, речі купують обоє батьків. Також дитина ОСОБА_4 висловилась, що хоче постійно жити у мами, а коли вона на роботі, їздити до батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 батька дитини, суд першої інстанції, з урахуванням рівності прав та обовязків матері та батька відносно дитини, виходив з того, що останнім не надано достатніх доказів його особистих якостей, обставин життя, особливостей його відносин з дитиною, які б слугували перевагою перед матірю дитини при визначенні місяця її проживання.

З таким висновком колегія суддів погоджується, оскільки проаналізувавши весь аспект відносин, висвітлених під час розгляду справи, вважає його правильним, справедливим і вмотивованим законодавчими нормами, а також посиланням на міжнародні договори щодо права дитини та недопустимості її розлучення з матірю крім випадків, коли є виключні обставини (принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.), яких у даній конкретній справі не існує.

Кращі матеріально-побутові умови життя ОСОБА_3 не можуть бути самодостатньою підставою для передання йому дитини.

Саме із зазначеної підстави судом обґрунтовано відхилено згаданий висновок комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Козятинської міської ради щодо переваги батька дитини - ОСОБА_3, в час прийняття якого не було враховано, що дитина до виникнення спору з батьком постійно не проживала, під час перебування матері ОСОБА_2 частково проживає у бабусі і частково з батьком, не урахована думка і самої дитини зі спірного питання.

Як зазначено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або втвердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно за відсутності підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, зустрічний позов в частиня стягнення аліментів також задоволенню не підлягає.

Таким чином, апеляційний суд визнає, що судом ухвалено рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права, висновків якого доводи скарги не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_13

Судді : /підпис/ ОСОБА_14

/підпис/ ОСОБА_15

Згідно з оригіналом: