Справа № 297/2972/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Боротей А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості, зазначивши, що 06.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №MKD7GA00000011, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 23 345,25 гривень, із сплатою відсотків згідно п.п. 1.1 кредитного договору до 06.04.2016 року. Крім того, кредитний договір був забезпечений договором поруки від 06.04.2006 року укладеним із ОСОБА_2,який згідно вказаного договору солідарно відповідає перед банком за зобовязанням ОСОБА_1. Оскільки відповідачка ОСОБА_1 умови договору не виконує, тому має борг по кредиту станом на 25.09.2015 року в сумі 314 909,82 грн., з яких 31 747,74 грн. заборгованість за кредитом, 88 027,29 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 12 953,95 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 182 180,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. У звязку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів 314 909,82 грн. заборгованості та судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 32).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 26-29,34-35).

Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були подані письмові заперечення аналогічні за змістом, згідно яких вони заперечили позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з них солідарно 314 909,82 грн. та зазначили, що відповідачка ОСОБА_1 станом на 2006 рік вже мала заборгованість по договору кредиту, однак позивач тільки 12.11.2015 року звернувся до суду із вимогою про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором та договором поруки із відповідачів, включивши всю суму заборгованості до позовних вимог. У звязку з цим відповідачі вважають, що позивач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності про стягнення суми основного боргу, відсотків, та комісії, а також річний строк позовної давності у відповідності до 258 ЦК України на суму пені, зокрема за період з 06.04.2006 року по 12.11.2012 року заборгованість по тілу кредиту в розмірі 13 226,64 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 45 530,57 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 8005,25 грн., а також заборгованість по пені з 06.04.2006 року по 12.11.2014 року у розмірі 137 898,37 грн.. Тобто, відповідачі зробили заяву про застосування позовної давності. Крім того, відповідачі зазначили, що наданий позивачем кредитний договір не є належним чином засвідчений, а тому не може вважатися належним доказом у справі, тому просили відмовити у позовних вимогах позивача в частині зазначених вимог позивача за період з 12.11.2012 року по 12.11.2015 року, а по пені - з 12.11.2014 року по 12.11.2015 року за недоведеністю.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Так, 06.04.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір MKD7GA00000011, згідно з яким відповідачка отримала кредит в розмірі 23 345,25 гривень, із сплатою відсотків згідно п.п. 1.1 кредитного договору до 06.04.2016 року (а.с. 12-13).

Вказаний договір кредиту був забезпечений договором поруки від 06.04.2006 року, б/н, укладеним з ОСОБА_2, який згідно договору солідарно відповідає перед банком за зобовязанням ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно з пп. 1.1 договору погашення заборгованості згідно з кредитним договором здійснюється в такому порядку: кожного місяця в період з «6» до «13» числа позичальник сплачує банку щомісячний платіж, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, винагородою, комісією.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржницею окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості та інших платежів за кредитом, останній з яких був проведений 13.06.2007 року, та в подальшому вона припинила оплату чергових платежів.

Згідно до розрахунку заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 25.09.2015 року становить 314 909,82 грн., з яких 31 747,74 грн. заборгованість за кредитом, 88 027,29 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 12 953,95 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 182 180,84 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с. 4-7).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. ОСОБА_1 переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, встановлено, що ОСОБА_1 з червня 2007 року належним чином не виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів, та кредитор звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом 02 грудня 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 25.09.2015 року.

Оскільки умовами кредитного договору установлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач пропустив встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності про повернення суми основного боргу за період з 06.04.2006 року по 02.12.2012 року в розмірі 13 501,99 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 45 799,38 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 8005,25 грн..

Разом з тим, необхідно зазначити наступне.

Право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів передбачено ст. 1050 ЦК України.

Аналогічні положення містяться у п. 2.3 кредитного договору, відповідно до якого банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або кредиту разом із розрахованими процентами та комісіями.

Таким чином, аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання 06.04.2016 року, вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті.

У звязку цим, залишок поточної заборгованості за кредитом, станом на 25.09.2015 року, згідно розрахунку заборгованості в розмірі 4299,95 грн., який підлягав погашенню позичальником до 06.04.2016 року, також підлягає стягненню.

Так, пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, виходячи із цих норм закону, позивач також пропустив встановлений ст. 258 ЦК України річний строк позовної давності про до вимоги про стягнення пені, тобто за період з 06.04.2006 року по 02.12.2014 року в розмірі 138 913,25 грн..

Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК Українии при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в постановах від 06 листопада 2013 року №6-116цс13 та від 19 листопада 2014 року №6-160цс14 висловив такі ж правові позиції щодо аналогічних спірних відносин.

Статтею 553 ч. 1 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

І відповідно до частин 2, 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 виступив поручителем позичальниці ОСОБА_1, тому він несе солідарну відповідальність, як і боржниця.

Отже, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором та договором поруки у розмірі 314 909,82 грн. у звязку із заявою відповідачів про застосування позовної давності, підлягає до часткового задоволення, а саме у розмірах, які мають місце в межах позовної давності до основної вимоги, процентів, комісії та пені, зокрема заборгованість за кредитом з 02.12.2012 року по 02.12.2015 року в розмірі 18 245,75 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 42 227,91 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 4948,70 грн., а також заборгованість по пені з 02.12.2014 року по 02.12.2015 року у розмірі 43 267,59 грн., що в загальному становить 108 689,95 грн..

Оскільки розмір неустойки не перевищує розмір збитків та інших обставин, які мають істотне значення, відповідачі не навели, тому суд не вбачає підстав застосувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Крім того, суд відкидає посилання відповідачів, що копія кредитного договору не належно засвідчена, тому не може вважатись належним доказом. По-перше, додана копія договору містить гербову печатку банку та його штамп «згідно з оригіналом», по-друге в своїх запереченнях відповідачі самі посилаються на конкретні пункти згаданого договору, ніяких обґрунтованих доводів того, що копія не відповідає змісту оригіналу договору не наведено. Отже, підстав визнавати копію договору кредиту, який містить інформацію щодо предмету доказування, неналежним доказом немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, ч. 1, ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 258, 260, 261, 263, 526, 530, 549, 553, 554, 610, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MKD7GA00000011 від 06.04.2006 року у розмірі 108 689 (сто вісім тисяч шістсот вісімдесят девять) гривень 95 копійок, з яких 18 245,75 грн. - заборгованість за кредитом з 02.12.2012 року по 02.12.2015 року, 42 227,91 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом з 02.12.2012 року по 02.12.2015 року, 4948,70 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом з 02.12.2012 року по 02.12.2015 року, 43 267,59 грн. - заборгованість по пені з 02.12.2014 року по 02.12.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі по 609 (шістсот девять) гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3.