Справа № 214/2195/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 березня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивача за первісним позовом ОСОБА_1

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2

за участю відповідачки за первісним позовом ОСОБА_3

за участю представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_4

за участю представників відповідача за зустрічним позовом, він же третя особа за первісним позовом, він же орган, якому за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів за минулий час та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, визнання рішення недійсним, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3, уточнивши який, просить: стягнути з ОСОБА_3 аліменти за минулий час на свою користь на утримання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 1 вересня 2014 року по час звернення до суду з цим позовом; стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_7 у розмірі 1/2 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування уточненого позову наводить наступне. 16 вересня 2006 року, він, позивач, уклав шлюб з відповідачкою, який зареєстрували у Дзержинському відділі РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис №548. Від цього шлюбу мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. На початку 2014 року припинили подружні стосунки та перестали вести спільне господарство, намагання зберегти сімю ні до чого не привели, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, зясувалося, що зовсім не сходяться характерами, не розуміють один одного, як подружжя. 11 грудня 2014 року за його позовом Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу прийняв рішення, яким розірвав шлюб між ним та відповідачкою по справі. При розгляді вказаної справи, суд встановив, що шлюбні відносини між сторонами були припинені на початку 2014 року з причини, що мають різні характери, різні погляди на життя, сімю, людські цінності, через що виникали сварки, свідком яких ставала дитина, сторони мешкають окремо. Він, позивач, підтримав, а відповідачка визнала вказаний позов у повному обсязі та надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність. Згідно ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. ОСОБА_7 з1 вересня 2014 року мешкає разом з ним, позивачем, за адресою: проспект 200-років ОСОБА_8АДРЕСА_2 в м. Кривому Розі, та знаходиться на його утриманні. Спору щодо визначення місця проживання дитини на момент розірвання шлюбу не було. 15 квітня 2015 року, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, розглянувши його заяву про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 вирішив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з ним, позивачем, за адресою: пр. 200-річчя ОСОБА_8АДРЕСА_2 в м. Кривому Розі. Контроль за виконанням рішення покладений на службу у справах дітей. При цьому, були враховані перш за все інтереси дитини, її ставлення до батьків, її прихильність, врахований спосіб життя кожного з батьків, реальну можливість кожного з них займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання й розвитку. Для прийняття цього рішення, він, позивач, надав до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відділу служби у справах дітей усі необхідні для цього документи, та надав пояснення. Вважає, і переконаний у тому що, рішеннявиконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відділу служби у справах дітей є обовязковим до виконання, оскільки її фахівці провели необхідні обстеження і надали свій професійний висновок, який став основою для прийняття рішення з визначення місця проживання сина з ним, позивачем. Вважає, що це рішення є висновком по суті суперечки між батьками, щодо визначення місця проживання дитини. 12 березня 2015 року, працівниками виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради відділу служби у справах дітей був складений акт з місця проживання дитини ОСОБА_7 на підтвердження того, де він мешкає насправді, та чи відповідають умови його проживання загально визначеним нормам, необхідним для його фізичного та психологічного розвитку. Висновком цього акту є те, що для проживання дитини з батьком створені усі необхідні умови, дитина в сімї бажана, їй приділяється достатньо уваги з боку батька, бабусі ОСОБА_9, яка була присутня під час обстеження, та підтвердила дружні стосунки в сімї. 24 березня 2015 року за місцем проживання був складений акт на підтвердження факту проживання дитини з ним, позивачем. 25 березня 2015 року психолог КСШ №74, де навчається його, позивача, син, зробила карту його психологічного дослідження, висновком якого є, зокрема те, що в батькові син відчуває захисника, опору та підтримку. 22 квітня 2015 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, встановив: «Від шлюбу у них народився син - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає разом із позивачем, та знаходиться на його утриманні, спору щодо визначення місця проживання дитини у них немає. На початку січня 2014 року сторони припинили подружні стосунки» відповідачка визнала заявлений позов у повному обсязі, просила не стягувати з неї судовий збір. Після цього суд виніс рішення, яким розділив спільне майно подружжя. Відповідачка з початку фактичного припинення подружніх стосунків, перестала дбати про матеріальне забезпечення спочатку сімї, а потім і своєї дитини, завжди приховувала свій реальний дохід, бо в неї як зясувалося пізніше, зявився інший чоловік, на створення іншої сімї вона витрачала фактично усі зароблені нею кошти, а йому, позивачу, пояснювала це негараздами на роботі, був вимушений звертатися до своїх батьків та родичів за матеріальною допомогою. Також, як зясувалося, пізніше, відповідачку ніколи не турбували інтереси неповнолітнього сина, чим він живе, що його турбує, вона не приймалася та і не приймається в участі у витратах на його комплексний та цілісний розвиток, на підтримання його фізичного та морального стану. Згідно із ст. 180 СК України, відповідачка зобовязана надавати йому, позивачу, матеріальну допомогу на утримання дитини, до того ж ця допомога на утримання дитини повинна носити систематичний характер, а не той який існує на цей період часу, також повинні бути враховані додаткові витрати на утримання дитини, а ця допомога в разі необхідності повинна враховувати додаткові витрати і на лікування, і на оздоровлення дитини з урахуванням сум мінімального прожиткового мінімуму, індексу інфляції тощо. Згідно законодавства України утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Відповідачка працює на підприємстві «КРИВБАСПРОЄКТ», однак йому, позивачу, невідомо, який в неї дохід. Позов про стягнення аліментів не подавав до суду раніше, бо розраховував на порядність відповідачки, на те, що вона буде надавати матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно, як і обіцяла, однак цього не сталося. Згідно законодавства на вимоги, що випливають із сімейних відносин, включаючи вимоги про стягнення аліментів, позовна давність не поширюється, крім випадків, що передбачені у законі (ч. 1 ст. 20 СК України, ч. 2 ст. 268 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України суд може стягнути аліменти за минулий час. Ним, позивачем, у суді будуть надані переконливі докази того, що вживав заходів, щодо можливості одержання аліментів з відповідачки, але не зміг їх одержати у зв'язку з ухиленням останньої від їхньої сплати, оскільки неодноразово звертався до відповідачки з вимогами про надання дитині утримання. Наполягає, що бездіяльність відповідачки, зобов'язаної особи згідно закону, була нею спрямована на ухилення від сплати аліментів, крім іншого, підтвердженням цього факту є ухилення від надання утримання, оскільки відповідачка має у своєму розпорядженні кошти, працює та отримує заробітну плату, але не бажає їх надавати. Відповідачка по справі не здійснила жодного заходу, щоб надати матеріальну підтримку дитині починаючи з 1 вересня 2014 року по день його, позивача, звернення до суду із цим позовом.

Відповідачка ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, остаточно уточнивши який, та зазначивши відповідачем також виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, просить: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15 квітня 2015 року № 168 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 разом с батьком ОСОБА_1, за адресою: пр. 200-річчя ОСОБА_8АДРЕСА_3, м. Кривий Ріг; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з матірю - ОСОБА_3 за місцем її реєстрації; стягнути з ОСОБА_1 аліменти на свою користь на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позову до суду.

В обґрунтування остаточно уточненого позву наводить наступне. 16 вересня 2006 року між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстровано у Дзержинському відділі РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області, актовий запис № 548. Від цього шлюбу народила сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. 23 грудня 2014 року набуло чинності рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу щодо розірвання шлюбу між мною та ОСОБА_1 Сумісне життя подружжя, ведення спільного господарства та збереження шлюбу поступово з відповідачем по справі стало неможливим із-за його недотримання вірності їй, як дружині, починаючи ще з часу її вагітності. Недотримання вірності чоловіка носило періодичний, не постійний характер, тому терпіла моральні знущання над нею, як жінкою і мусила вибачати йому, щоб зберегти сімю, бо на той час народилася маленька дитина. Невдовзі після пологів, відповідач по справі змусив приймати гормональні пігулки від наступної можливої вагітності, нехтуючи її здоровям. Приховуючи від неї свій реальний дохід, ОСОБА_1 відкладав кошти на придбання, як він казав, «нам майбутнього житла» і вона мовчала. Але як зясувалося, у ОСОБА_1 вже давно була інша жінка, на яку він частково витрачав гроші. В цей період сумісного подружнього життя не витрачали жодної заробленої ним копійки, тому постійно була змушена звертатися за матеріальною допомогою до своїх батьків та бабусі. ОСОБА_1 фактично не звертав на неї уваги, як на жінку, перестав з нею розмовляти, принижував. Після придбання сумісного житла дійшло до того, що вона мала звертатися до нього на імя й по-батькові, а сама залишалася просто «Альоною». Вимагав, щоб вона відносилася до нього як до «царя». У серпні 2014 року ОСОБА_1 в черговий раз принизив її морально, вдаривши у живіт. Як потім зясувалося, була вагітною та не змогла зберегти ненароджену дитину, про що свідчить відповідний запис у книзі звернень міської лікарні №5 та лікувальний картці за місцем реєстрації й проходження медогляду. Була пригнічена, знаходилася в депресії довгий час. Враховуючи вище викладене, 14 вересня 2014 року вирішила припинити спільне проживання з ОСОБА_1 після чергового залякування в нетверезому стані її вночі з 13 вересня 2014 року на 14 вересня 2014 року та спроби викинути з балкону 4-го поверху 5-ти поверхового житлового будинку, коли були в гостях у його двоюрідної сестри. Налякана була змушена покинути місце мешкання сама, а сина, як хотів ОСОБА_1, залишила з ним, була в розпачі, як жити далі. Заяву в міліцію та позов до суду не подавала раніше, бо лякалася ОСОБА_1, що він зведе з нею та її рідними рахунки, як і обіцяв, якщо не віддасть йому свою частину сумісної квартири та сина. Незважаючи на все, усвідомлює, що ОСОБА_1 любить сина і має можливість матеріально утримувати дитину, комплексно і цілісно розвиваючи його, підтримувати фізичний та моральний стан. ОСОБА_1 усіляко перешкоджає їй виховувати сина, залякуючи знову, що вбє, якщо вона спробує залишити сина з собою. Її, як матір, обмежив у спілкуванні з сином: змінив замок у дверей перегородки, не впускав до квартири спілкуватися з дитиною. ОСОБА_1 налаштовує сина проти неї, на дзвінки по телефону дозволяє витрачати не більше хвилини-двох. ОСОБА_1 не пускав у квартиру, в якій мешкає син, пояснюючи це тим, що з ними разом мешкає жінка з двома малолітніми дітьми і їй неприємна її присутність разом з нею в одній оселі. Вимушена була чекати на дитину біля підїзду дому та спілкуватися з нею тільки на території своїх батьків. Неодноразово дитина була недоглянута. Син розповідав, що за ним ніхто не дивиться, що він веде вдома себе тихенько, що його навіть непомітно, що він довго і постійно грає в ігри на компютері, що йому дозволяють їсти солоні сухарики та чіпси, які вона забороняла, тощо. ОСОБА_1 систематично зустрічався з жінкою, з якою зараз мешкає, під час прогулянок з сином на дитячому майданчику по вул. Землячки біля державного цирку, поки вона готувала їсти, прибирала, прала, прасувала, виконувала іншу хатню роботу. Рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради від 15 квітня 2015 року №168, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_1 було винесено на розгляд службою у справах дітей з грубим порушенням чинного законодавства України, використовуючи адміністративний ресурс, без її усної чи письмової згоди та присутності під час засідання комісії з питань захисту прав дитини. Співробітник Саксаганської районної у місті ради з питань захисту прав дитини, приїхавши до неї на місце роботи, змушувала підписати згоду на визначення місця проживання дитини з батьком, кажучи що це в її, ОСОБА_3, інтересах, від чого категорично відмовилась. Згоди щодо визначення місця проживання сина з батьком не надавала. Рішення приймалося не враховуючи те, що вона має постійну роботу не має схильності до вживання спиртних напоїв, постійно слідкує за своїм здоровям та здоровям сина. Вважає, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для проживання у нього дитини. Наполягає, що при винесенні вказаного вище рішення виконкомом був грубо порушений принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Ніяких виняткових обставин щоб її син проживав окремо від неї, немає. Усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з нею, ОСОБА_3 Згідно законодавства України утримання аліментів проводиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. ОСОБА_1 у добровільному порядку платити аліменти не бажає, матеріальної допомоги не надає. Аліменти та інші стягнення по виконавчим листам з відповідача не стягуються. Відповідач не постійного доходу і зарплату в натуральному виді не має, тому відповідно до вимог ч.1 ст.183 СКУ розмір аліментів повинний бути визначений судом у частковому порядку від його доходу чи зарплати. ОСОБА_1 працює на підприємстві ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_10», однак їй невідомо, який в нього дохід.

В судовому засіданні позивач за первісним позов ОСОБА_1 свій позов підтримав повністю, зустрічний позов не визнав та при цьому підтвердив зміст свого позову. Крім того, пояснив, що ОСОБА_3 14 вересня 2014 року пішла з дому жити до громадянина ні імя «Щвець Дмитро». Після цього, ОСОБА_3 в жовтні 2014 року приходила до дому узяти свої речі, також приходила зі своєю мамою в лютому 2015 року узяти речі. Наприкінці травня 2015 року ОСОБА_3 приходила та вчинила скандал. Він, ОСОБА_1, будь-яких насильницьких дій до ОСОБА_3 не вчиняв. В березні 2015 року звернувся до виконкому про визначення місця проживання дитини, про що повідомляв ОСОБА_3, знає, що з цього приводу з останньою спілкувалася представник виконкому ОСОБА_5 Був присутнім, коли на засіданні виконкому приймалося рішення про визначення місця проживання дитини. До того, як він подав позов про стягнення аліментів, ОСОБА_3 до дитини не приходила. Коли у вересні 2014 року позивачка уходила з дому, то не намагалася узяти із собою дитину. З ним, ОСОБА_1 з лютого 2015 року проживає разом ОСОБА_11, у якої є своїх двоє дітей. Також пояснив, що в заяві на адресу виконкому про встановлення місяця проживання дитини вказав, що є усна згода ОСОБА_3 на те, щоб дитина проживала з ним, позивачем. Так, згоду ОСОБА_3 висловлювала в той день, коли залишала квартиру, пізніше, коли в жовтні 2014 року забирала з квартири речі, в лютому 2015 року. Про засідання виконкому повідомив ОСОБА_3 за два тижня до засідання, на що остання відповіла, що він її обманює. ОСОБА_11 з ним не проживає. Письмового дозволу на те, щоб ОСОБА_11 проживала в квартирі ОСОБА_3 не давала, але надавала усну згоду.

Представник позивача за первісним позовом, позов ОСОБА_1 підтримав, зустрічний позов не визнав повністю. При цьому пояснив, що при винесення рішення про місце проживання дитини виконком врахував всі обставини. Відповідачка за первісним позовом добровільно допомогу на утримання дитини не надавала. Дитина проживає з батьком з вересня 2014 року.

Відповідачка за первісним позовом у судовому засіданні підтримала зустрічний позов та не визнала первісний позов. При цьому, підтвердивши зміст зустрічного позову, додатково пояснила, що ОСОБА_3 викинув її через лоджію в серпні 2014 року, казав, що ані дитини, ані квартири, вона, ОСОБА_3, «не побачить». В вересні 2014 року ОСОБА_1 її вдарив, від чого в неї сталося переривання вагітності, тому залишила квартиру, де проживала разом з ОСОБА_1 До лютого 2015 року вона, ОСОБА_3, водила сина до школи. ОСОБА_1 проживає з іншою жінкою, ОСОБА_11, у якої є двоє дітей. Про засідання виконкому, на якому розглядалося питання про місце проживання дитини, не знала. До неї, ОСОБА_3, на роботу приходила робітник виконкому ОСОБА_5, яка казала написати заяву про те, щоб дитина залишалася проживати з батьком. Після розмови з ОСОБА_5 вона, ОСОБА_3, не зверталася до виконкому з проханням про те, щоб без неї, ОСОБА_3, виконком не розглядав питання про визначення місця проживання дитини. З серпня 2015 року дитини проживає рівний час з батьком та нею. 22 квітня 2015 року судом винесено рішення про поділ майна подружжя. ОСОБА_12, це чоловік, якого знає з 2013 року, зблизилася з останнім в грудні 2014 року січні 2015 року. На даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належить її батьку, в цій квартирі зареєстрована. Квартира АДРЕСА_4 її бабусі. Проживала разом з ОСОБА_1 в квартирі №17 будинку №15 по пр. 200-річчя ОСОБА_8, потім стала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4. Також пояснила, що ОСОБА_1 не казав їй по телефону, коли буде засідання виконкому з приводу визначення місця проживання дитини. 24 серпня 2014 року ОСОБА_1 її з балкону не викинув, але тримав її за волосся навісу поза межами балкону. Про цей випадок подала заяву після того, як дізналася про рішення виконкому про визначення місця проживання дитини. ОСОБА_5 з нею, ОСОБА_3, зустрічалася, показувала своє посвідчення, але вона, ОСОБА_3, сумнівалася, що ОСОБА_5 дійсно працівник виконкому. На питання чи чинив будь-хто перешкоди їй, ОСОБА_3, після бесіди з ОСОБА_5 звернутися до виконкому та зясувати чи дійсно розглядається виконкомом питання про визначення місця проживання дитини, чи дійсно ОСОБА_5 є робітником виконкому, відповідати не бажає. ОСОБА_12 на даний час є її нареченим, вони мають намір укласти шлюб. ОСОБА_12 проживає по вул. Будьонного, в двокімнатній квартирі зі своїми мамою, якій 59 років та сестрою, якій приблизно 25 років. Чи приватизована вказана квартира, не знає. Вона та ОСОБА_12 після укладення шлюбу планують жити по пр. Металургів, а можливо будуть орендувати іншу квартиру. ОСОБА_5 не повідомляла коли саме буде засідання, повістку або інше письмове запрошення на засідання, не вручала.

Представник відповідачки за первісним позовом зустрічний позов підтримав повністю, позов ОСОБА_1 не визнав. При цьому пояснив, що у ОСОБА_3 житлові умови кращі, ніж у ОСОБА_1, при прийнятті рішення виконкомом, її житлові умови не обстежувалися.

Представник відповідача виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради зустрічний позов не визнала, пояснила, що вважає рішення виконкому законним. Чи була ОСОБА_3 на засіданні виконкому, коли приймалося оскаржуване рішення, пояснити не може.

Як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_13, позивача та відповідачку за первісним позовом, знає. Вона, свідок, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в квартирі №49 того ж будинку. Вона, свідок, була директором школи, де навчався позивач. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зустрічалися тривалий час, потім в них була нормальна сімя. ОСОБА_1 є по характеру добрим, вона свідок була здивована, коли подружжя розірвало стосунки. ОСОБА_14, їхній син, проживав з ОСОБА_1, останній турбується про сина, гуляє з ним. Вона, свідок, не бачила, щоб ОСОБА_3 приходила до сина, останній раз бачила ОСОБА_3 до 2015 року. Про те, щоб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були скандали, їй невідомо, тілесних ушкоджень у останньої не бачила. Вона, свідок, вважає, що син більше прихильний до ОСОБА_1 та матері ОСОБА_1

З показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з грудня 2013 року, перебуває з ними в нормальних стосунках, є вчителем ОСОБА_7. До 14 вересня 2015 року в школу, де навчається ОСОБА_7, приходили як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 Після цього, до школи дитину водили по черзі, як мама, так і папа, забирав дитину зі школи ОСОБА_1 Потім ОСОБА_7 у школу стала водити няня. В квітні 2015 року до школи прийшла ОСОБА_3, розпитувала про сина, а протягом року до школи ходив батько. Коли ОСОБА_7 перебував в пришкільному таборі, ОСОБА_3 телефонувала. В навчальному 2015-2016 році до школи ходили ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_14 навчається успішно. ОСОБА_3 висловлювала бажання, що дитину перевели в іншу школу, але директор в цьому відмовив. При спілкування ОСОБА_3 виловлювала бажання, щоб дитина проживала з нею, в нетверезому стані ОСОБА_3 не бачила. На початку листопада 2015 року їй, свідку, ОСОБА_7 під час бесіди сказав; «Я хочу жити з батьком, там більш інтересно».

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показала, що, ОСОБА_1 є її сином, з ОСОБА_3 стосунки були нормальні. 14 вересня 2014 року ОСОБА_3 пішла з квартири, де проживала разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_14. Після цього, вона, свідок, водила дитину до школи, один місяць до школи ОСОБА_7 водила ОСОБА_3 В подальшому ОСОБА_3 відмовилася водити ОСОБА_7 у школу і дитину водив в школу ОСОБА_1 За вказаний період ОСОБА_3 для сина не купляла які-небудь речі, не відвідувала сина, коли останній хворів. В присутності дитини ОСОБА_3 погано поводиться по відношенню до ОСОБА_1, вчиняє скандали. На початку листопада 2014 року ОСОБА_7 казав, що бажає жити з батьком. Останній час дитина проживає як у мами, так і у папи. Їй, свідку, ОСОБА_3 особисто казала, що знайшла іншого чоловіка, якому дитина не потрібна і що бажає, щоб ОСОБА_7 був з ОСОБА_1 До 14 вересня 2014 року не бачила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 сварилися.

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_16, знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 тривалий час. З вересня 2014 року ОСОБА_7 проживає лише з батьком. Йому, свідку, ОСОБА_3 особисто казала, що знайшла чоловіка своєї мрії, а той не бажає, щоб з ними жила дитина. Після цієї розмови ОСОБА_3 пішла жити окремо від ОСОБА_1 та дитини. ОСОБА_1 водить ОСОБА_7 на заняття спортом, ОСОБА_7 добре одягнутий. Він, свідок, після вересня 2014 року не бачив ОСОБА_3 разом з сином. ОСОБА_1 умовляв зберегти сімю, щоб не травмувати дитину. На даний час, листопад 2015 року, ОСОБА_1 проживає з жінкою на імя «Марина», у якої є двоє дітей. Він, свідок, вважає, що ОСОБА_7 краще жити з батьком, так як останній приділяє сину багато уваги, а ОСОБА_3 покинула дитину.

З показань свідка ОСОБА_17Г вбачається, що знає ОСОБА_3 з 2006 року, остання проживала по сусідству. В нетверезому стані останню не бачила, сина ОСОБА_3 знає, бачила його. ОСОБА_3 багато розповідала про свою дитину, завжди поспішала до дому. Потім у ОСОБА_3 настрій став поганим, остання казала, що бажає, щоб дитина проживала з нею. Про свого чоловіка ОСОБА_3 нічого не розповідала. За місцем проживання ОСОБА_3 вона, свідок, не була, про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб розірваний, не знає.

Як показала у судовому засіданні свідок ОСОБА_18, приблизно 9 років знає як ОСОБА_1, так і ОСОБА_3, стосунки з ними нормальні, є сусідкою останніх. Вважає, що ОСОБА_3 гарна мати, агресії з її боку до дитини, не бачила. Чи були скандали між подружжям, не знає. Батько також приділяв увагу сину, гуляв з ним. Наприкінці листопада 2014 року бачила, як ОСОБА_3 вела дитину до школи. ОСОБА_3 не казала, що не бажає, щоб дитина проживала з батьком. Коли між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано шлюб, не знає. ОСОБА_3 розповідала, що дитина проживає почергово з нею та з батьком.

З показань свідка ОСОБА_19 вбачається, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2014 року, стосунки з ними нормальні. В жовтні-грудні 2014 року на прохання ОСОБА_1 водила ОСОБА_7 до школи, за цей час бачила один раз в школі ОСОБА_3

Як показав у судовому засіданні свідок ОСОБА_20, знає ОСОБА_1 з 1998 року, а ОСОБА_3 з 2013 року, працював з останньою на підприємстві «Кривбаспроект». Починаючи з літа 2014 року, ОСОБА_3 проводила час із ОСОБА_12. Влітку 2014 року йому, свідку, зателефонував ОСОБА_1 та розповів, що ОСОБА_3 не ночувала вдома, попросив знайти останню. В 2015 році йому, свідку, ОСОБА_1 розповів, що ОСОБА_3 пішла, а дитину залишила.

З показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, проживає в тому будинку по вул. Косіора, де на даний час проживає ОСОБА_3 Її, свідка, дитина та дитина ОСОБА_3, дружать. Від ОСОБА_7 не чула скарг на тата або маму. Знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають окремо, остання розповідала що ОСОБА_1 її ображав. Де проживає ОСОБА_1 не знає. Де проживав ОСОБА_7 в жовтні грудні 2014 року, не знає, останній час бачила ОСОБА_7 з ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_3 зі школи, а ОСОБА_1 з 2014 року. ОСОБА_7 мешкає разом з батьком по вул. 200-річчя ОСОБА_8. При зустрічі її, свідка, та ОСОБА_3 остання сказала, що вони вирішили, що ОСОБА_7 буде краще з батьком. З лютого 2015 року по серпень 2015 року вона, свідок, проживала разом з ОСОБА_1 та сином останнього. Після того, як в неї, свідка, стався конфлікт з ОСОБА_3, вона, свідок, перестала проживати з ОСОБА_1, залишила його квартиру. При ній, свідку, представники виконкому приходили у цю квартиру, дивилися які умови проживання для дитини. Вона, свідок, знає, що ОСОБА_3 проживає з чоловіком на імя «Дмитро». Вона, свідок, дійсно палить цигарки.

Як показав свідок ОСОБА_22, він є батьком ОСОБА_3, ОСОБА_1 знає з того часу, як він почав зустрічатися з ОСОБА_3 В 2014 році він, свідок, дізнався, що ОСОБА_1 погрожує ОСОБА_3, бє останню, намагався викинути з балкону, від чого у ОСОБА_3 сталося переривання вагітності. Потім ОСОБА_3 пішла жити до них, батьків, прийшла без дитини та розповідала, що ОСОБА_1 не дає їй сина. Він, свідок, бачив ОСОБА_7 наприкінці листопада 2014 року, не запитував з ким з батьків ОСОБА_14 бажає жити. Вважає, що ОСОБА_3 гарна мама. ОСОБА_3 на даний час проживає з ними, батьками. Він, свідок, знає, що ОСОБА_3 зустрічалася з чоловіком на імя «Дмитро», знає, що у ОСОБА_3 були враження, що ОСОБА_1 є невірним чоловіком, тому він, свідок, вирішив простежити за ОСОБА_1

У судовому засіданні також досліджені наступні письмові докази: довідка з місця проживання ОСОБА_1В.(т.№1, а.с.4), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№1, а.с.5, 22, 41), паспорт ОСОБА_1 (т.№1, а.с.6), свідоцтво про шлюб (т.№1, а.с.8, 20, 39), свідоцтво про народження (т.№1, а.с.9, 21, 40), паспорт ОСОБА_3 (т.№1, а.с.19), рішення виконкому (т.№1, а.с.23, 42), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№1, а.с.43), карта психологічного дослідження (т.№1, а.с.44), акт про проживання (т.№1, а.с.45), довідка про реєстрацію ОСОБА_1 (т.№1, а.с.46), довідка про доходи ОСОБА_1 (т.№1, а.с.47, 48), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.49), рішення суду про поділ майна (т.№1, а.с.50), виконавчий лист (т.№1, а.с.51), характеристика на ОСОБА_7 (т.№1, а.с.52), побутова характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.53), виробнича характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.84), довідка з місця роботи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.85), побутова характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.86, 221), акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 (т.№1, а.с.87), довідка про доходи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.88, 89), заява ОСОБА_3 до Дзержинського РВ (т.№1, а.с.101-102), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.103), заява ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.104), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.105), заява ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.106), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.107), відповідь поштампта (т.№1, а.с.108), висновок спеціаліста (т.№1, а.с.110-112), список кращої молоді (т.№1, а.с.113), грамота ОСОБА_1 (т.№1, а.с.114), трудова книжка ОСОБА_3 (т.№1, а.с.115-118), список, чеки, квітки, договори, правила, свідоцтво (т.№1, а.с.119-211), зошит з фотокартками (т.№1, а.с.221), накладні, чеки (т.№1, а.с.222-228), довідки про стан здоровя ОСОБА_7 (т.№1, 236-239), висновок ВКК на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.1, 2), договір купівлі продажу (т.№2, а.с.3), технічний паспорт (т.№2, а.с.4), заява ОСОБА_1 (т.№2, а.с.17-18), паспорт ОСОБА_3В.( т.№2, а.с.19-20), свідоцтво про народження (т.№2, а.с.21), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№2, а.с.22), медична довідка на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.23), медична довідка на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.23, зв.) довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 (т.№2, а.с.24), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.25), характеристика на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.25, зв.), карта психологічного дослідження (т.№2, а.с.26), витяг з реєстру прав на нерухоме майно (т.№2, а.с.27), договір купівлі-продажу (т.№2, а.с.28-29), довідка з місця проживання ОСОБА_1 (т.№2, а.с.30), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№2, а.с.31), рішення комісії (т.№2, а.с.32), доповідна записка (т.№2, а.с.33).

Представник органу опіки та піклування надала висновок, що дитина повинна проживати з батьком, це буде відповідати інтересам.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні довідка з місця проживання ОСОБА_1В.(т.№1, а.с.4), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№1, а.с.5, 22, 41), паспорт ОСОБА_1 (т.№1, а.с.6), свідоцтво про шлюб (т.№1, а.с.8, 20, 39), свідоцтво про народження (т.№1, а.с.9, 21, 40), паспорт ОСОБА_3 (т.№1, а.с.19), рішення виконкому (т.№1, а.с.23, 42), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№1, а.с.43), акт про проживання (т.№1, а.с.45), довідка про реєстрацію ОСОБА_1 (т.№1, а.с.46), довідка про доходи ОСОБА_1 (т.№1, а.с.47, 48), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.49), рішення суду про поділ майна (т.№1, а.с.50), побутова характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.53), виробнича характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.84), довідка з місця роботи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.85), побутова характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.86, 221), акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 (т.№1, а.с.87), довідка про доходи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.88, 89), список кращої молоді (т.№1, а.с.113), грамота ОСОБА_1 (т.№1, а.с.114), трудова книжка ОСОБА_3 (т.№1, а.с.115-118), договір купівлі продажу (т.№2, а.с.3), технічний паспорт (т.№2, а.с.4), заява ОСОБА_1 (т.№2, а.с.17-18), паспорт ОСОБА_3В.( т.№2, а.с.19-20), свідоцтво про народження (т.№2, а.с.21), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№2, а.с.22), медична довідка на ОСОБА_23 (т.№2, а.с.23), довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 (т.№2, а.с.24), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.25), витяг з реєстру прав на нерухоме майно (т.№2, а.с.27), договір купівлі-продажу (т.№2, а.с.28-29), довідка з місця проживання ОСОБА_1 (т.№2, а.с.30), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№2, а.с.31), рішення комісії (т.№2, а.с.32), доповідна записка (т.№2, а.с.33) є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються сімейного стану позивача та відповідачки, характеристики їх особи, розміру їх заробітку, наявності житла.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні карта психологічного дослідження (т.№1, а.с.44), характеристика на ОСОБА_7 (т.№1, а.с.52), довідки про стан здоровя ОСОБА_7 (т.№1, 236-239), висновок ВКК на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.1, 2), медична довідка на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.23, зв.), характеристика на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.25, зв.), карта психологічного дослідження (т.№2, а.с.26), є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються стану здоровя дитини, його прихильності до батьків.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні список, чеки, квітки, договори, правила, свідоцтво (т.№1, а.с.119-211), зошит з фотокартками (т.№1, а.с.221), накладні, чеки (т.№1, а.с.222-228), є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються турботи батьків про дитину.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні заява ОСОБА_3 до Дзержинського РВ (т.№1, а.с.101-102), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.103), заява ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.104), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.105), заява ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.106), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.107), є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються взаємовідносин між батьками дитини.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні відповідь поштампта (т.№1, а.с.108), заява ОСОБА_1 (т.№2, а.с.17-18), паспорт ОСОБА_1В.( т.№2, а.с.19-20), свідоцтво про народження (т.№2, а.с.21), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№2, а.с.22), медична довідка на ОСОБА_23 (т.№2, а.с.23), медична довідка на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.23, зв.) довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 (т.№2, а.с.24), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.25), характеристика на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.25, зв.), карта психологічного дослідження (т.№2, а.с.26), витяг з реєстру прав на нерухоме майно (т.№2, а.с.27), договір купівлі-продажу (т.№2, а.с.28-29), довідка з місця проживання ОСОБА_1 (т.№2, а.с.30), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№2, а.с.31), рішення комісії (т.№2, а.с.32), доповідна записка (т.№2, а.с.33) є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються прийняття рішення виконкомом про визначення місця проживання дитини.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_13, є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються характеристики позивач та відповідачки, ставлення позивача до виховання дитини, місця проживання дитини.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_15 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються участі батьків у вихованні дитини, висловлювання дитиною бажання жити з батьком.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_9 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються участі батьків у вихованні дитини, взаємовідносин між батьками, відношення відповідачки до проживання дитини з батьком, висловлювання дитиною бажання жити з батьком.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_16 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються відношення ОСОБА_3 до місця проживання дитини, участі позивача та відповідачки у виховання дитини, осіб, з якими проживав ОСОБА_1

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_17 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються ставлення ОСОБА_3 до дитини.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_18 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються характеристики ОСОБА_3, участі її та ОСОБА_1 у виховання дитини, відсутності заперечень з боку ОСОБА_3 проти проживання сина з батьком.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_19 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються участі ОСОБА_3 у виховання дитини.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_20 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються взаємовідносин між батьками та обставин при яких ОСОБА_3 залишила дитину проживати з батьком.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_21 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються ставлення дитини до батьків, скарг відповідачки на позивача.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_11 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються ставлення ОСОБА_3 до проживання дитини разом з батьком, обстеження побутових умов проживання ОСОБА_1, осіб, з якими проживає ОСОБА_1

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні показання свідка ОСОБА_22 є належними доказами, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, а саме стосуються взаємовідносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, характеристики ОСОБА_3

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає, що досліджені у судовому засіданні виконавчий лист (т.№1, а.с.51), висновок спеціаліста (т.№1, а.с.110-112), є не належними доказами, так як вони не містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні показання зазначених свідків та зазначені вище письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи з точки зору достовірності визнані належними та допустимими докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд знаходить достовірними такі письмові докази, як: довідка з місця проживання ОСОБА_1В.(т.№1, а.с.4), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№1, а.с.5, 22, 41), паспорт ОСОБА_1 (т.№1, а.с.6), свідоцтво про шлюб (т.№1, а.с.8, 20, 39), свідоцтво про народження (т.№1, а.с.9, 21, 40), паспорт ОСОБА_3 (т.№1, а.с.19), рішення виконкому (т.№1, а.с.23, 42), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№1, а.с.43), карта психологічного дослідження (т.№1, а.с.44), акт про проживання (т.№1, а.с.45), довідка про реєстрацію ОСОБА_1 (т.№1, а.с.46), довідка про доходи ОСОБА_1 (т.№1, а.с.47, 48), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.49), рішення суду про поділ майна (т.№1, а.с.50), виконавчий лист (т.№1, а.с.51), характеристика на ОСОБА_7 (т.№1, а.с.52), побутова характеристика на ОСОБА_1 (т.№1, а.с.53), виробнича характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.84), довідка з місця роботи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.85), побутова характеристика на ОСОБА_3 (т.№1, а.с.86, 221), акт обстеження умов проживання ОСОБА_3 (т.№1, а.с.87), довідка про доходи ОСОБА_3 (т.№1, а.с.88, 89), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.103), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.105), відповідь Саксаганського РВ (т.№1, а.с.107), відповідь поштампта (т.№1, а.с.108), висновок спеціаліста (т.№1, а.с.110-112), список кращої молоді (т.№1, а.с.113), грамота ОСОБА_1 (т.№1, а.с.114), трудова книжка ОСОБА_3 (т.№1, а.с.115-118), список, чеки, квітки, договори, правила, свідоцтво (т.№1, а.с.119-211), зошит з фотокартками (т.№1, а.с.221), накладні, чеки (т.№1, а.с.222-228), довідки про стан здоровя ОСОБА_7 (т.№1, 236-239), висновок ВКК на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.1, 2), договір купівлі продажу (т.№2, а.с.3), технічний паспорт (т.№2, а.с.4), заява ОСОБА_1 (т.№2, а.с.17-18), паспорт ОСОБА_3В.( т.№2, а.с.19-20), свідоцтво про народження (т.№2, а.с.21), рішення суду про розірвання шлюбу (т.№2, а.с.22), медична довідка на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.23), медична довідка на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.23, зв.) довідка про місце реєстрації ОСОБА_1 (т.№2, а.с.24), виробнича характеристика на ОСОБА_1 (т.№2, а.с.25), характеристика на ОСОБА_7 (т.№2, а.с.25, зв.), карта психологічного дослідження (т.№2, а.с.26), витяг з реєстру прав на нерухоме майно (т.№2, а.с.27), договір купівлі-продажу (т.№2, а.с.28-29), довідка з місця проживання ОСОБА_1 (т.№2, а.с.30), акт обстеження житлово-побутових умов (т.№2, а.с.31), рішення комісії (т.№2, а.с.32), доповідна записка (т.№2, а.с.33).

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_13, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_15, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_9 в частині участі батьків у виховання дитини, взаємовідносин між батьками, так як показання свідка в цій частині є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_16, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_17, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_18, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_19, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_20, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_21, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка ОСОБА_11, так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд знаходить достовірними показання свідка так як ці показання є несуперечливими, не спростовуються іншими доказами по справі.

Суд вважає недостовірним доказом заяву ОСОБА_3 до Дзержинського РВ (т.№1, а.с.101-102) про застосування до неї насильства ОСОБА_1, так як ця заява подана 30 квітня 2015 року, а містить посилання на обставини, як мали місце в серпні-вересні 2014 року. На переконання суду, ця заява, яка подана після отримання ОСОБА_3 позову про стягнення з неї аліментів і викликана бажанням створити негативну характеристику ОСОБА_1

Суд вважає недостовірними доказами заяву ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.104) та заяву ОСОБА_3 до Саксаганського РВ (т.№1, а.с.106), в яких вона повідомляє про те, що ОСОБА_1 не повертає їй дитини, так як на час подання цих заяв місце проживання дитини було визначено саме з ОСОБА_1 і останній не був зобовязаний повертати дитину ОСОБА_3

Суд знаходить недостовірними показання свідка ОСОБА_9 в тій частині, що ОСОБА_3 не робить покупок для дитини, так як ці показання спростовуються наданими ОСОБА_3 чеками.

Пояснення позивачки про те, що вона не була повідомлена про час розгляду виконкомом питання про визначення місця проживання дитини, спростовуються поясненнями ОСОБА_1, доповідною запискою (т.№2, а.с.33), як узгоджуються між собою. Пояснення ОСОБА_3 про те, що вона вимушена була залишити дитину спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_11, які узгоджуються як між собою, так і тим фактом, що з рішення суду від 22 квітня 2015 року вбачається, що при розгляді цивільної справи про поділ майна ОСОБА_3 не заперечувала позов ОСОБА_1 в тій частині, що спору про визначення місця проживання дитини у ОСОБА_1 не мається, а на той час дитина проживала з ОСОБА_1

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що з точки зору достатності та взаємного звязку сукупністю визнаних належними, допустимими та достовірними доказів у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

16 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений, від якого у них 14 листопада 2007 року народився син ОСОБА_7

На початку 2014 року подружжя припинило подружні стосунки, виникали сварки, свідком яких ставала дитина, Вказані обставини встановлені рішення суду від 11 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, а тому, відповідно до ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

Станом на вересень 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та їх син, мешкали за адресою: проспект 200-річчя ОСОБА_8АДРЕСА_2 в м. Кривому Розі.

14 вересня 2015 року позивачка залишила місце свого проживання квартиру №17 будинку №15 по проспекту 200-річчя ОСОБА_8 внаслідок сварок між подружжям та бажанням проживати із ОСОБА_12 При цьому, ОСОБА_3 залишила дитину проживати разом з батьком, вирішивши що це буде відповідати інтересам дитини.

11 грудня 2014 року судом було розірвано шлюб між вказаними особами.

За період часу після залишення вказаної квартири ОСОБА_1 постійно проявляв турботу про дитину, її виховання, придбав необхідні речі.

За період часу після залишення вказаної квартири ОСОБА_3 придбавала для дитини речі, епізодично займалася вихованням дитини, незгоду з тією обставиною, що дитина проживає з батьком, не висловлювала.

Для проживання дитини з батьком створені усі необхідні умови, дитина в сімї бажана, їй приділяється достатньо уваги з боку батька, бабусі ОСОБА_9, в батькові син відчуває захисника, опору та підтримку, син висловлює думку про те, що йому з батьком більш інтересно, дитина більше прихильна до ОСОБА_1 .

20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з заявою про визначення місця проживання сина з ним, в якій зазначив, що спору між батьками про місце проживання дитини не мається.

Про таке звернення ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3

22 квітня 2015 року під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про подалі майна подружжя, ОСОБА_3 не заперечувала наведеної в позові обставини про те, що дитина проживає з ОСОБА_1, спору про визначення місця проживання дитини не мається.

Під час вирішення вказаної заяви виконком Саксаганськой районної у місті ради провів обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1, провів бесіду з останнім, представник служби у справах дітей ОСОБА_5 провела бесіду з ОСОБА_3, отримала документи стосовно характеристики ОСОБА_1 та дитини. 7 квітня 2015 року комісією з питань захисту прав дітей було вирішено визначити місця проживання дитини з батьком.

15 квітня 2015 року, виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, вирішив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 з ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_8.

Письмово ОСОБА_3 на вказане засідання виконкому запрошена не була.

Влітку 2015 року дитина проживала як у батька, так і у матері.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 характеризуються позитивно, працюють, мають житло, обидва люблять дитину.

Малолітній ОСОБА_7 хронічними захворюваннями не страждає.

На утримання дитини ОСОБА_1 систематичної матеріальної допомоги ОСОБА_3 не надає.

ОСОБА_3 бажає утворити нову сімю, зареєструвати шлюб з ОСОБА_12, при цьому не визначилася, де вони разом зі ОСОБА_12 будуть проживати.

Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами ЦК України та СК України.

Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ст. 159 батьки зобовязані піклуватися про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 160 СК України місця проживання дитини, що не досягла 10 років, визначається батьками. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на даний час існує спір про місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_7 У судовому засіданні встановлено, що обидва батьки на даний час приймають участь у вихованні дитини. Також встановлено, що малолітній ОСОБА_7 більше прихильний до свого батька, хронічними захворюваннями не страждає.

Разом з тим встановлено, що в вересні 2014 року ОСОБА_3 добровільно вирішила, що дитина буде проживати з батьком, тривалий час не заперечувала проти цього. Також встановлено, що ОСОБА_1 більше приділяє уваги фізичному та моральному розвитку дитини. Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 має намір створити нову сімю, на даний час не вирішила де саме буде проживати нова сімя. Крім того, встановлено, що батько дитини постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_8.

З урахуванням прихильності дитини до батька, більшої участі батька у вихованні дитини, невизначеності матері на майбутнє проживання, сформованої у дитини звички до проживання разом з батьком, суд приходить до переконання, що інтересам дитини буде відповідати визначення місця її проживання разом з батьком. Також суд бере до уваги, що в разі визначення місця проживання дитини з матірю, ця обставина, тобто зміна дитиною звичного образу життя, може негативно вплинути на її моральний стан.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Суд приходить до переконання, що рішення про визначення місця проживання ОСОБА_7 з батьком, не буде порушувати вказаного принципу, так як в вересні 2014 року ОСОБА_3 добровільно вирішила, що дитина буде проживати з батьком, за цей час у дитини сформувалася звичка жити з батьком, дитина більш прихильна до батька.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини є обґрунтованим і їх належить задовольнити. На переконання суду, наявність не скасованого рішення органу опіки та піклування, яким вже визначено місце проживання дитини з батьком, не перешкоджає позивачу скористатися своїм, передбаченим ст.ст. 15, 16 ЦК України правом звернутися до суду для захисту цього свого немайнового права, наявність вказаного рішення органу опіки та піклування, не є підставою для відмови у задоволенні законних, обґрунтованих вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. ОСОБА_10 визначено місця проживання дитини з батьком, встановлено, що дитина з вересня 2014 року проживає разом з батьком, мати не систематично надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Також встановлено, що батько та мати працюють, що дитина, батько та мати не страждають хронічними захворюваннями. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до переконання, що з ОСОБА_3 належить стягнути на користь ОСОБА_1 на утримання сина аліменти. Розмір цих аліментів з урахуванням матеріального становища ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повинен дорівнювати ? частині доходів ОСОБА_3, а не ? частині її доходів, як про це просить ОСОБА_1 Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дитину підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 191 ч.2 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі, суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, для присудження аліментів за минулий необхідними умовами є подання позивачем суду доказів того, що він вживав заходів для одержання аліментів з відповідача, а також того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів. На переконання суду, ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він вживав заходів для одержання з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів за минулий час є необґрунтованими і в задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

Суд прийшов до висновку, про те, що місце проживання ОСОБА_7 належить визначити з його батьком. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з нею, суд знаходить необґрунтованими і вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 56 ЦК України, органами опіки та піклування є районні у містах виконавчі комітети. Як передбачено п. 72 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дітей», для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності); під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини; працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт; у разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання згідно з додатком; під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення; місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини; після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

У судовому засіданні встановлено, що при розгляді зави ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, виконавчим комітетом були отримані передбачені вказаним пунктом Постанови КМУ від 24 вересня 2008 року №866 документи, проведено обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1, зясований стан здоровя дитини, його особиста прихильність до батька, проведені бесіди з батьком та матірю. Під час розгляду вказаного питання було встановлено, що ОСОБА_1 має самостійний доход, не зловживає спиртними напоями та не вживає наркотичні засоби, не може своєю поведінкою зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Тому рішення про визначення місця проживання дитини з ОСОБА_1 відповідало інтересам дитини.

Під час вирішення вказаного питання не було обстежені житлово-побутові умови ОСОБА_3 На час прийняття цього рішення фактично питання про визначення місця проживання дитини з батьком було вже вирішено ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тобто не існувало спору. Суд вважає, що фактична відсутність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про місце проживання дитини і, таким чином, відсутність потреби звертатися з цього питання до виконкому, не була перешкодою для прийняття вказаного рішення і не є підставою для визнання цього рішення незаконним, так як це рішення будь-чиї права не порушує і прийнято, як встановлено під час розгляду справи, з урахуванням інтересів дитини.

Та обставина, що не були досліджені житлово-побутові умови ОСОБА_3, не дає підстав для визнання вказаного рішення виконкому незаконним, так як ця обставина не вплинула на правильність прийнятого рішення.

Твердження, що всупереч діючим вимогам ОСОБА_3 не була письмово запрошена на засідання виконкому не є обґрунтованим, так якПостанова КМУ від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, повязаної із захистом прав дітей», не передбачає письмового запрошення батьків на засідання виконкому.

Тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 15 квітня 2015 року № 168, суд вважає необґрунтованими і вважає, що в задоволенні цих вимог належить відмовити.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 проживає з батьком, останній утримує дитину, місце проживання дитини визначено з батьком. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини, суд знаходить необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 належить відмовити повністю.

В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір в сумі 1948 грн. 80 коп., а також на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 56 ЦК України, ст.ст.141, 159, 160, 161, 180, 181, 182, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 15, 79, 88, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: м. Кривий Ріг, пр. 200-річчя ОСОБА_8АДРЕСА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_7 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31 березня 2015 року до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовити повністю.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1948 грн. 80 коп., а також на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Прасолов