АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Метельової Т.О., Леонтьєва Г.Є.,

Побереженць К.Б.

прокурора - Стретович М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України», третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, річних, індексації, зобов'язання видати довідку про заробітну плату, зобов'язання внести записи в трудову книжку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України», третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, річних, індексації, зобов'язання видати довідку про заробітну плату, зобов'язання внести записи в трудову книжку та відшкодування моральної шкоди.

Справа № 760/13189/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7457/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
Обґрунтовувала свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах та була незаконно звільнена з роботи. Рішенням суду поновлена на роботі, однак відповідач тривалий час ухилявся від його виконання, що змусило її звернутися до суду. Рішенням суду від 8 лютого 2010 року її поновлено на роботі, однак рішення було виконано відповідачем лише 26 травня 2011 року. Наказом від 21 червня 2011 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням. Після поновлення на роботі відповідач не виплатив їй заробітну плату за травень 2011 року в розмірі 339, 58 гр. Крім того, при звільненні їй мала бути виплачена заробітна плата в розмірі 2227, 75 гр., вона розписалася про отримання даної суми у відомості на виплату заробітної плати, однак їй було недоплачено 71, 75 грн. Просила стягнути заборговану відповідачем суму заробітної плати за травень-червень 2011 року. Крім того, в зв'язку з невиплатою даних сум заробітної плати просила стягнути з відповідача 3% річних в сумі 48, 23 грн. в зв'язку з невиплатою заробітної плати за травень 2011 року в розмірі 339, 56 грн., та 10, 10 грн. за недоплачену суму заробітної плати за червень 2011 року в розмірі 71, 75 грн.

Крім того, просить стягнути з відповідача індексацію в розмірі 285, 01 грн. в зв'язку з затримкою на 4роки 8 місяців виплати їй заробітної плати за травень 2011 року в розмірі 339, 56гр. та недоплаченої суми за червень 2011 року в розмірі 71, 75 грн. Зазначала також, що з 6 червня 2011 року до 17 червня 2011 року вона хворіла, їй був виданий листок непрацездатності серії АБС № 670619. Оскільки після поновлення на роботі 26 травня 2011 року вона перед лікарняним не відпрацювала повний місяць, для розрахунку нею була врахована заробітна плата за травень - жовтень 2008 року. За цей період було нараховано 53359 грн. 48 коп. за 127 робочих днів. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає 420, 15 грн., а тому відповідач мав сплатити їй 3781, 35 грн. за листком непрацездатності. Виходячи з того, що оплату за листком непрацездатності відповідач не здійснив, просила стягнути з відповідача дану суму з індексацію за 4 роки 8 місяців затримки його оплати в сумі 2 782, 48 грн. Просила також стягнути з відповідача 6350, 16 грн. компенсації за 32 дні невикористаної відпустки при звільненні, посилаючись на те, що дана сума при звільненні відповідачем їй також виплачена не була.

Крім того, посилається на те, що в порушення вимог закону відповідач не провів з нею розрахунок у день звільнення та не видав трудову книжку. Розрахунок був проведений з нею лише 19 липня 2011 року, коли вона з'явилася до Інституту, а тому просила стягнути з відповідача 13 988, 79 гр. середнього заробітку за час затримку виплати розрахунку при звільненні виходячи з середньоденнного заробітку 503, 12 грн. за 29 днів затримки. З цих же підстав просила стягнути з відповідача 12074, 88 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

У жовтні 2015 року, доповнюючи свої вимоги, просить стягнути з відповідача 99 000, 23 грн. індексації заробітної плати, а саме: затримку виплати їй 3218, 64 грн.,- 3% річних за затримку коштів по листку непрацездатності.

Крім того, зазначала, що Колективним договором, що діє в Інституті, передбачено виплату працівникам матеріальної допомоги один раз на рік у розмірі посадового окладу. Після поновлення на роботі вона написала заяву про виплату їй матеріальної допомоги, однак їй було відмовлено в цьому на засіданні профспілки, оскільки на її користь рішенням суду було стягнуто-велику суму коштів. Виходячи з цього, вважала таку відмову незаконною і просила стягнути з відповідача 1613, 00 грн. матеріальної допомоги. Також зазначила, що з вини відповідача вона зазнала і продовжує зазнавати моральних страждань, що обґрунтовувала незаконним звільненням її з роботи, що негативно вплинуло на її репутацію серед колег по роботі, що призвело до емоційної та психологічної травми, до порушення нормальних життєвих, професійних та ділових зв'язків. Тривале невиконання рішення суду про поновлення на роботі робить неможливим продовження її активного суспільного життя через обмеження її трудових прав відповідачем. Моральні переживання та душевна гризота негативно позначилися на її стані здоров'я, що проявилося в депресії, головних болях, безсонні, стресі, серцевих нападах, поганому апетиті. Незаконне звільнення з роботи та знущання відповідача викликало в неї сильне нервове потрясіння. Цей душевний стан не дозволяє їй спілкуватися з родиною, колегами по роботі. Крім того, відразу після звільнення з роботи їй була встановлена 2 група інвалідності.

У зв'язку з порушенням її трудових прав просила стягнути з відповідача 7000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди; 2000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди за зіпсовану трудову книжку, посилаючись на те, що вона здала свою трудову книжку новою, вона пролежала в сейфі Інституту 32 роки, а при звільненні з роботи їй видали пошматовану трудову книжку. Просила також зобов'язати відповідача привести її трудову книжку у відповідність з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок, посилаючись на те, що після поновлення її на роботі відповідач лише вніс про це запис у її трудову книжку та послався на номер та дату наказу. В той же час, відповідно до Інструкції відповідач зобов'язаний був зробити запис про визнання недійсним запису про її звільнення з роботи та поновлення її на роботі з посиланням на дату та номер наказу про поновлення на роботі.

Також просила зобов'язати відповідача видати їй довідку про заробітну плату за період часу з 11 жовтня 2007 року до 3 листопада 2008 року, необхідну їй для подачі до Пенсійного фонду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України», третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, річних, індексації, зобов'язання видати довідку про заробітну плату, зобов'язання внести записи в трудову книжку та відшкодування моральної шкоди.

Зобов'язано Державну установу «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: в розділі «Відомості про роботу» зазначити «Запис за №30 є недійсним, поновлена на попередній роботі».

В графі 4 зазначити: наказ №310/19 від 26.05.2011 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за травень, червень 2011 року з урахуванням компенсації за несвоєчасний розрахунок, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди, задовольнивши в цій частині її позовні вимоги. В решті рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» про внесення змін до трудової книжки сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

В судовому засідання ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представники відповідача Побережець К.Б., Леонтьєв Г.Є. Метельова Т.О., а також прокурор Стретович М.О. проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що наказом № 310/238 від 11 жовтня 2007 року позивачка ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду головного економіста планово-економічної служби Інституту європейських досліджень НАН України.

15 лютого 2012 року Інститут європейських досліджень НАН України змінив назву на Державну установу «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України».

Наказом № 310/10 від 12 лютого 2009 року позивачка була звільнена з займаної посади за прогули без поважних причин з 3 листопада 2008 року за п.4 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 8 лютого 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 1 липня 2010 року, позивачка була поновлена на роботі.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 8 лютого 2010 року було виконане 26 травня 2011 року.

Наказом № 310/35 від 21 червня 2011 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі поданої нею 20 червня 2011 року заяви за ст..38 КЗпП України.

В день видання наказу про звільнення 21 червня 2011 року позивачка ОСОБА_1 на роботі була відсутня.

Відповідачем неодноразово направлялися позивачці телеграми про необхідність отримання розрахунку та трудову книжку, і лише 19 липня 2011 року з позивачкою проведено розрахунок.

Крім того, судом установлено, що порядок надання матеріальної допомоги в ДП «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» регулювався Колективним договором Інституту європейських досліджень НАН України на 2007-2009 роки, ухваленим загальними зборами трудового колективу Інституту, дію якого продовжено на 2010 - 2011 роки.

Відповідно до п.2.3.4 Колективного договору матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі одного посадового окладу працівникам Інституту може бути надана при наявності коштів і відповідно до рішення профкому.

Рішенням Профспілкового комітету Інституту від 30 травня 2011 року у наданні матеріальної допомоги позивачці було відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що заробітна плата за травень 2011 року позивачці була виплачена своєчасно, 19 липня 2011 року позивач отримала трудову книжку і відповідачем був проведений з позивачкою повний розрахунок, від отримання частини коштів з якого позивачка відмовилась, а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації цих сум, а також трьох процентів річних за невиконання грошового зобов'язання відсутні. Крім того, суд першої інстанції вважав безпідставними вимоги позивачки про стягнення трьох процентів річних від суми нарахованої по листкам непрацездатності у зв'язку з тим, що в цій частині позовних вимог провадження у справі було закрито. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що в день звільнення позивачка була відсутня на роботі, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки не зверталася, відповідачем вчинені всі необхідні дії щодо запрошення та повідомлення позивачку про необхідність явки до інституту для отримання розрахунку та трудової книжки. Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги та відшкодування моральної шкоди суд вважав їх недоведеними та безпідставними.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед їх виплатою. За наявності спору про розмір зазначених сум власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювань суму

За статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що 21 червня 2011 року в день видання наказу про звільнення ОСОБА_1 не працювала.

6 липня, 7 липня та 12 липня 2011 року відповідач направив телеграми на адресу ОСОБА_1 з вимогою про отримання трудової книжки та остаточного розрахунку (т.1 а.с.180-188). Крім того, сама ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні, що вона в телефонній розмові з головним бухгалтером була запрошена для отримання трудової книжки та розрахунку при звільненні 1 липня 2011 року головним бухгалтером, але з»явитися з об'єктивних причин (за станом здоров'я) не змогла.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом № 58 від 29 липня 1993 року, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Колегія суддів вважає доведеним, що відповідачем направлялися повідомлення та в телефонній розмові ОСОБА_1 запрошувалася для отримання трудової книжки, яку отримала 14 липня 2011 року, але в цей день з нею не був проведений розрахунок, незважаючи на пред'явлену ОСОБА_1 вимогу.

Згідно видаткового касового ордеру № 7 від 19 липня 2011 року ОСОБА_1 отримала 2227 грн.75 коп. (т.1 а.с.189). Проте встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 19 липня 2011 року отримала 2000 грн., 20 липня 2011 року на її адресу поштовим переказом відправлено 156 грн., які остання отримала 25 липня 2011 року (т.1 а.с.191). Таким чином залишилися не виплачені ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 71 грн.75 коп.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача про стягнення заборгованості в сумі 71 грн.75 коп., представники відповідача посилалась на те, що ОСОБА_1 направлялися телеграми та поштовий переказ, а також витрачалися кошти на депонування належних позивачу при звільненні сум, за рахунок особистих коштів працівників інституту, що загалом складає 71 грн.75 коп., яку вважали за необхідне утримати із заробітної плати позивача.

Така позиція представників відповідача не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтується на вимогах закону, законних підстав для утримання із належних до виплати при звільненні ОСОБА_1 сум у відповідача не було..

Відтак, зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач безпідставно не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку при її звільненні, а тому сума заборгованості в розмірі 71 грн.75 коп. підлягає стягненню з Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» на користь позивача.

Відповідно до ст..3 Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 року №663, об'єктом індексації є заробітна плата та інші виплати, які не мають разового характеру.

Отже, сума, що підлягала виплаті ОСОБА_1 при звільненні, підлягає індексації і її розмір складає 52 грн.70 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки розрахунок при звільненні ОСОБА_1 у повному обсязі не проведено, на підставі ст..117 КЗпП України підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2011 року (пред'явлена ОСОБА_1 вимога про проведення розрахунку) по 19 липня 2011 року в межах заявлених позовних вимог, подача яких датована 6 лютого 2016 року (т.2 а.с.155-165).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) (заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Визначаючи розмір середньоденної заробітної плати позивача, колегія суддів виходить із нарахованої ОСОБА_1 за період з 26 травня 2011 року по 20 червня 2011 року заробітної плати в сумі 2341 грн. 53 коп. (3105 грн.59 коп. - 764 грн.06 коп.(виплати по листку непрацездатності) та семи робочих днів, відпрацьованих ОСОБА_1 у цей же період (т.1 а.с.159, 160, 163) Розмір середньоденної заробітної плати становить 334 грн.50 коп.

Кількість робочих днів у розрахунковому періоді з 14 липня 2011 року по 19 липня 2011 року становить 3 робочі дні Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 1003 грн.50 коп.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості по заробітній платі в сумі 339 грн.56 коп. оскільки ці кошти ОСОБА_1 не отримувала, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Згідно відомості на виплату грошей № 2 зарплата за червень 2011 року, кошти видані у касу інституту для оплати в строк з 15 червня 2011 року по 17 червня 2011 року, ОСОБА_1 отримала суму в розмірі 327 грн.36 коп., про що особисто розписалася у відомості (т.1 а.с.161). За наявності підпису позивача у відомості та відсутності будь-яких інших доказів не отримання позивачем заробітної плати, сам по собі факт перебування ОСОБА_1 на лікарняному у період часу з 6 червня 2011 року по 17 червня 2011 року (а.с.166 т.1) не дає підстав уважати, що кошти ОСОБА_1 не отримувала.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що її середньоденна заробітна плата складає 503 грн.12 коп., що встановлено рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 8 лютого 2010 року, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Наказом № 310/19 від 26 травня 2011 року ОСОБА_1 поновлено на роботі в Інституті на посаді головного економіста з листопада 2008 року (т.1 а.с.140). ЇЇ оклад складає 1613 грн., що підтверджується наказом директора Інституту № 310/20-к ( т.2 а.с.62)

За правилами нарахування середнього заробітку, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяця, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Виходячи з наведеного, середньоденний заробіток має розраховуватися за фактично відпрацьований позивачем час з моменту поновлення її на роботі і до моменту звільнення за власним бажанням, що становить 334 грн.50 коп.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що період затримки розрахунку при звільненні має розраховуватися з 20 червня 11 року не ґрунтується на законі, оскільки ОСОБА_1 в день видання наказу про звільнення не працювала, вимогу про проведення розрахунку пред'явила 14 липня 2011 року в день, коли отримала трудову книжку.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо не легітимності прийнятого профкомом рішення про відмову у виплаті позивачу матеріальної допомоги, оскільки до складу профкому Інституту європейських досліджень НАН України входить 3 особи, які були присутні при прийнятті рішення, що підтверджується витягом з протоколу № 5 від 30 травня 2011 року (т.1 а.с.230).

Враховуючи підстави заявлених позивачем ОСОБА_1 вимог про відшкодування моральної шкоди, висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення цих вимог ґрунтується на встановлених судом обставинах.

За таких обставин, рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» про стягнення невиплаченої при звільненні суми з урахуванням індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31 березня 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» про стягнення невиплаченої при звільненні суми з урахуванням індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і в цій частині ухвалити нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні заробітну плату в сумі 71 грн.75 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в сумі 52 грн.70 коп. та 1003 грн. 50 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього 1127 грн.95 коп.

Стягнути з Державної установи «Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України» на користь держави судовий збір в сумі 551 грн.20 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: