ухвала

іменем україни

05 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ткачука О.С., Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - Красюка Ігоря Івановича - на рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 2716/1-07, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання видати позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 1 262 500 грн на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2012 року, зі сплатою 19 % річних, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення позивачу всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах, визначених кредитним договором.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1.

Своїх зобов'язань зі сплати щомісячних платежів позичальник у строк не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся до позичальника та відповідача з вимогами про дострокове погашення кредиту.

Відповідачу та позичальнику запропоновано у семиденний строк з моменту отримання вимоги достроково погасити кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції. До сьогоднішнього дня заборгованість позичальника перед банком не погашена, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно з реєстраційним № 16339771, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 19 жовтня 2007 року складається у цілому з: 1, 4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - кладова, загальною площею 133,5 кв. м, житловою площею 100, 8 кв. м., та належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради 23 серпня 2001 року, за реєстраційним номером 476/01, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі № 138доп, під реєстровим номером 3320 на сторінці 30, шляхом надання Публічному акціонерному товариству акціонерному банку «Порто-Франко» права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцеві.

Загальний розмір вимог та всі його складові що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, які складають 2 352 423,45 гривень, з яких: за кредитом - 842 251,69 гривень; за відсотками - 362 329,53 гривень; пеня за виникнення простроченої заборгованості - 1 147 842,23 гривень.

Спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки.

Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки - першочергове право Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації - ціна, визначена незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому звичайної ціни на цей вид майна.

Надано Публічному акціонерному товариству акціонерному банку «Порто-Франко» право на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу предмета іпотеки. Вирішено питання судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» суму судового збору у розмірі 3 441 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року скасовано і ухвалено нове.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у повному обсязі.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - Красюка І.І. - просить скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано на власний розсуд спосіб захисту - звернення стягнення на предмет іпотеки, що не суперечить вимогам статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», у зв'язку з чим вважав за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ПАТ АБ «Порто-Франко» права укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки з будь-якими особами.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з неможливості самостійно визначити судом початкову ціну реалізації іпотечного майна у зв`язку з ненаданням позивачем до суду звіту про оцінку іпотечного майна на час вирішення спору і відсутність клопотання з боку позивача про призначення відповідної судової експертизи судом, що унеможливлює в розумінні вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначення початкової ціни у резолютивній частині рішення суду у випадку задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 23 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко», правонаступником якого є ПАТ АБ «Порто-Франко», та ОСОБА_7 укладений кредитний договір № 2716/1-07, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання видати позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 1 262 500,00 грн на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2012 року зі сплатою 19 % річних, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення позивачу всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах, визначених кредитним договором.

На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між банком та майновим поручителем позичальника ОСОБА_6 укладено договір іпотеки.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний № 16339771), виданим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 19 жовтня 2007 року складається у цілому з: 1, 4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові кімнати, 5 - ванна, 6 - комора (кладова), загальною площею 133,5 кв. м, житловою площею 100,8 кв. м, та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради 23 серпня 2001 року, за реєстраційним номером 476/01, зареєстрованим Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі № 138доп, під реєстровим номером 3320 на сторінці 30.

10 листопада 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1, за умовами якої строк сплати щомісячного платежу за жовтень 2008 року перенесено на строк по 25 листопада 2008 року.

15 січня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2, згідно з якою п.п. 1.3, 2.4, 2.5 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Збільшити розмір процентної ставки - 20 відсотків за користування кредитними коштами.

Також щомісяця, починаючи з лютого 2009 року, з 1-го, не пізніш 25-го числа місяця, позичальник зобов'язався сплачувати не менше 33 420,0 грн з урахуванням сплати процентів та повернути всю суму кредиту у строк по 23 жовтня 2012 року».

10 серпня 2011 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 3, згідно з якою п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.4, 2.5 кредитного договору викладено у наступній редакції:

1.1. Банк видає позичальнику кредит у розмірі 1 443 616,54 грн.

1.2 Кредитні кошти надаються на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2013 року.

1.3. За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 19 процентів річних на період з 23 жовтня 2007 року по 14 січня 2009 року та 20 процентів річних на період з 15 січня 2009 року по 23 жовтня 2013 року.

2.4. Починаючи з вересня 2011 року щомісячно з 4-го по 10-те число здійснювати погашення заборгованості у сумі 25 000,00 грн з урахуванням сплати відсотків.

2.5. Позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитними коштами щомісячно з 1-го по 10-те число місяця.

12 серпня 2011 року з урахуванням додаткових угод № № 1, 2, 3 між банком та відповідачем було укладено додатковий договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченим приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 23 жовтня 2007 року, за реєстровим № У-780.

Станом на 26 жовтня 2015 року за кредитним договором від 23 жовтня 2007 року № 2716/1-07 загальна заборгованість складає 2 352 423,45 грн, що складається з: 842 251,69 грн - залишок заборгованості за кредитом; 362 329,53 грн - заборгованість за відсотками за період з 01 вересня 2013 року по 26 жовтня 2015 року; 1 147 842,23 грн - сума пені за прострочення, нарахована за період з 01 лютого по 23 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, прийняв рішення, зокрема, про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності під час виконавчого провадження.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки під час здійснення виконавчого провадження суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-1239цс16.

Однак на порушення вимог статей 303, 304 ЦПК України апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав того, що банком не надано звіту про оцінку іпотечного майна, проведеного суб'єктом оціночної діяльності, та не заявлено клопотання про проведення відповідної експертизи без з'ясування усіх обставин справи.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - Красюка Ігоря Івановича -задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді: В.С. Висоцька М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко О.В. Умнова