У Х В А Л А

12 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рош Україна» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі на попередніх умовах оплати праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та покладення матеріальної відповідальності на винну службову особу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року залишено без змін.

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2015 року посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частин 3, 4 ст. 32 та п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судового рішення заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2012 року.

Водночас заявниця просить поновити строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, посилаючись на поважність причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦПК України заява про перегляд судових рішень подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, щодо якого подано заяву про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява.

У разі пропущення строку, встановленого частинами першою-третьою цієї статті, з причин, визнаних поважними, суд за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення, може поновити цей строк у межах одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява (частина четверта статті 356 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що строк подання заяви про перегляд підлягає поновленню, оскільки наведені ОСОБА_4 причини пропуску строку є поважними.

Разом з тим, перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, які виходили з того, що оскільки ОСОБА_4 не погодилась продовжувати роботу із зміненими умовами праці, то звільнення останньої відбулося з дотриманням вимог статей 32, 36 КЗпП України. При цьому підстави для задоволення інших позовних вимог ОСОБА_4 були відсутні, оскільки є похідними від зазначених вище вимог.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 лютого 2012 року суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про незаконність звільнення позивача на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. При цьому судом встановлено, що на підприємстві не відбулися зміни в організації виробництва і праці, тому звільнення позивача здійснено з порушенням норм трудового законодавства.

У судовому рішенні, наданому заявницею на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Поновити ОСОБА_4 строк подання заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року.

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Рош Україна» про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі на попередніх умовах оплати праці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та покладення матеріальної відповідальності на винну службову особу за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 березня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 20 листопада 2015 року та рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема