АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Рубан С.М.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації - Служба у справах дітей про визначення місця проживання дитини із матір'ю та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.04.2016 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_1 та будь-яким третім особам, які не є родичами дитини, зустрічі із дитиною- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у всіх громадських місцях, за виключенням місця проживання дитини з матір`ю. Заборонено ОСОБА_1 спілкування з дитиною за місцем її проживання із матір`ю без присутності дитячого психолога та представника Служби у справах дітей Голосіївського району у м. Києва, а також у присутності сторонніх повнолітніх осіб, які не є родичами дитини, та які не проживають разом із дитиною.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви. Посилається на неправильне застосування норм процесуального права. А саме, в ухвалі суду відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновків про задоволення заяви. Суд не врахував, що дитина до 23.03.2016 року проживала разом з батьком та перебувала на його утриманні, а позивач не проживає з дитиною з 2013 року. Ухвала суду суперечить вимогам СК України та ЦК України оскільки забороняє йому спілкування з дитиною.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Справа № 752/6067/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/9259/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України ухвала суду, що постановлюється як окремий документ має містити, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків і закону, яким керувався суд, постановлюючи ухвалу.

Оскаржувана ухвала не містить будь - яких мотивів, з яких виходив суд, коли зробив висновок про те, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, обраний позивачкою, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову визначено статтею 152 ЦПК України. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має виходити у першу чергу із предмета позову та правовідносин, які склалися між сторонами.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не дослідив належним чином подану заяву та обставин того, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не відповідають заявленим вимогам, що є порушенням ч. 3 ст. 151 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_7 просила визначити місце проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з нею, зобов'язати ОСОБА_1 передати їй оригінал свідоцтва про народження дитини та проїзного документу дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Будь - які інші вимоги, у тому числі визначення порядку спілкування та участі у вихованні дитини, відібрання дитини тощо позовна заява не мітить.

При розгляді справи позивач повідомила, що дитина проживає разом з нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Оскільки обраний позивачкою спосіб забезпечення позову, а саме заборона батьку дитини та будь-яким третім особам, які не є родичами дитини, зустрічі із дитиною у всіх громадських місцях, за виключенням місця проживання дитини з матір`ю та заборона спілкування з дитиною за місцем її проживання із матір`ю без присутності дитячого психолога та представника служби у справах дітей Голосіївського району у м. Києва, а також у присутності сторонніх повнолітніх осіб, які не є родичами дитини, та які не проживають разом із дитиною, не відповідає суті позовних вимог, суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення такої заяви.

Відтак ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 25 квітня 2016 року скасувати та поновити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді