Справа № 520/2875/16-ц
Провадження № 2/520/2486/16
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,
ОСОБА_1 14.03.2016 року звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому просить суд визначити їй ОСОБА_1 додатковий строк, терміном у три місяці з дати набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 31 серпня 2015 року.
В позовній заяві позивач посилається на те, що 31.08.2015 року померла ОСОБА_3, про що 31.08.2015 року складено відповідний актовий запис за №9087. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частини квартири АДРЕСА_1, а також строкові вклади в банках. За час життя, а саме 17.10.2000 року ОСОБА_3 зробила заповіт, за яким вона заповідала все, що буде належати їй на момент смерті на ім'я ОСОБА_1. Позивач стверджує, що вона не знала про наявність заповіту, займалася похованням померлої, оскільки та буда дальньою її родичкою. На цей час, дізнавшись про наявність заповіту, позивач має намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3, однак нею пропущено шестимісячний термін для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Родичкою померлої, яка має право на спадщину є також відповідач ОСОБА_2 - мати позивача ОСОБА_1. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася. На думку позивача, причини, через які вона не звернулась до нотаріальної контори у встановлений термін, є поважними: юридична необізнаність, моральні страждання після смерті родички, поховання, довготривале повернення до звичайного образу життя. Через ці обставини позивачу необхідний додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини.
Позивач ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_4 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, розгляд справи просила провести за її відсутності, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечує щодо визначення ОСОБА_1 додаткового строку, терміном у три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 31 серпня 2015 року, розгляд справи просить провести за її відсутності.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, згідно з яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі, належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2, ОСОБА_1.
31 серпня 2015 року ОСОБА_1 у віці 91 років померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №425366, актовий запис №9087.
Після смерті ОСОБА_1, померлої 31 серпня 2015 року, відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_2, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1993 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2000 року, а також строкові вклади в банках.
Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний термін з заявами про прийняття спадщини не звернулися, що підтверджується листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори за №1259/01-16 від 17.03.2016 року.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).
Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).
Проте «право на суд» не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року). З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Судом встановлено, що похованням померлої 31 серпня 2015 року ОСОБА_3, займалась ОСОБА_2, яка визнавши викладені позивачем посилання у позові, підтвердила, що вона їй допомагала у цих діях. Як стверджує позивач, після смерті ОСОБА_3, померлої 31 серпня 2015 року, вона знаходилась в пригніченому психологічному стані, була необізнана у порядку прийняття спадщини, крім того не знала про наявність заповіту, складеного на її імя.
При викладених обставинах суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, що є безумовною підставою для поновлення їй строку щодо подання заяви про прийняття спадщини.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215, 226-228 ЦПК України, ст.ст. 1272 ч. 3 ЦК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, додатковий строк тривалістю три місяця, з дня набрання цим рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3, померлої 31 серпня 2015 року.
Рішення може бути переглянуто Київським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.