Справа № 509/160/16-ц
УХВАЛА

31 серпня 2016 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Черкасові Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, заяву Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» про розяснення рішення суду, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.05.2016 р. був частково задоволений позов ОСОБА_1 до ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди ; поновлено ОСОБА_1 на роботі, на посаді начальника юридичного відділу ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» ; стягнуто з ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2015 р. по 16.05.2016 р. в сумі 38364,85 грн., витрати на відрядження в сумі 3666,80 грн. та суму моральної шкоди у розмірі 1000 грн. ; стягнуто з ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. ; в задоволенні решти позову відмовлено ; рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.07.2016 р., яке набрало законної сили в цей же день - вказане рішення було змінене в частині мотивів задоволення позову, в іншій частині рішення залишено без змін.

19.08.2016 р., представник боржника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» звернувся до суду з заявою, в якій просив суд, розяснити вищевказане рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 16.05.2016 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 25.07.2016 р. в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника юридичного відділу ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» та зупинити виконання вказаних рішень до дати їх роз`яснень з підстав, процесу припинення підприємства, шляхом його ліквідації та реорганізації, відсутністю на їхньому підприємстві належних умов для забезпечення працівника робочим місцем, а також неможливістю зв`язатися зі стягувачем ОСОБА_1 з приводу виконання рішення суду.

В судове засідання представник заявника (боржника) не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, телефонограмою, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд його заяви за його відсутністю суду не надав.

Стягувач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду свої письмові заперечення на заяву про роз`яснення рішень судів, в яких просила суд відмовити у задоволенні заяви з підстав навмисного затягування боржниками ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» виконання вищевказаних рішень судів та клопотання з проханням про слухання справи за її відсутності.

У відповідності з ч. 3 ст. 221 ЦПК України - неявка учасників процесу не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні заяви про розяснення рішення суду слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим, суд за заявою осіб, які брали участь у справі, може постановити ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст. Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

У відповідності до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороби боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Статтею 124 Конституції України передбачено судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника підлягає негайному виконанню (ч.5 ст. 235 КЗпП України, ст. 76 закону України «Про виконавче провадження», п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Пунктом 34 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачено належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу (розпорядження), що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків.

З огляду на викладене, суд вважає, що чинним законодавством України передбачений обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає в обовязковій видачі наказу (розпорядження) про поновлення на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від оскарження рішення суду.

Таким чином, суд вважає, що посилання представника боржника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» на процес ліквідації вказаного підприємства та його реорганізації та відсутністю умов для забезпечення належних умов (робочого місця) праці на вказаному підприємстві, відсутністю належного фінансування підприємства є безпідставним, без належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України вказаних тверджень, як і є безпідставними і голослівними твердження представника боржника про нібито неможливістю зв`язатися зі стягувачем ОСОБА_1 для вирішення питання про її поновлення на роботі, що направлені на умисне та штучне затягування виконання вищевказаних рішень судів, що в даному випадку є неприпустимим і є прямим порушенням конституційних прав ОСОБА_1, закріплених ст. 124 Конституції України та Європейською Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод щодо законного права на труд (працю) ОСОБА_1 і системного аналізу практики Європейського Суду з прав людини з приводу застосування національного законодавства України, а саме ст. 235 КЗпП України про єдину форму захисту порушеного права особи на працю, яка полягає у незаконному звільненні такої особи і поновлення її на роботі, про що також було вказано у Правовій позиції ВСУ від 21.05.2014 р. за наслідками розгляду справи № 6-33цс14.

Вимоги представника боржника ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» щодо відстрочення виконання рішення суду до дати його роз`яснення є незаконними і такими, що не передбачені вимогами ст. 373 ЦПК України, а тому також задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене суд вважає заяву ДП «Морська аварійно-рятувальна служба» про розяснення рішення суду необґрунтованою, безпідставною і такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» про розяснення рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд шляхом подачі в 5-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гандзій Д.М.