АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/35/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Тесля О.П.
Провадження № 22-ц/789/918/16 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Фащевська Н. Є., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 і його

представника адвоката Каліннікова М.О.,

представника відповідача ТОВ "Лізингова

компанія "Ваш Авто" Маги В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на рішення Чортківського районного суду від 17 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу від 17 листопада 2015 року недійсним та стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Чортківського районного суду від 17 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір фінансового лізингу № 001471 від 17.11.2015 року, укладений між ТзОВ Лізингова компанія "Ваш Авто" і ОСОБА_1 Стягнуто з товариства на користь ОСОБА_1 50 000 грн. та 500 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ТзОВ "ЛК "Ваш Авто" просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом належним чином не було мотивовано доцільність застосування до умов договору фінансового лізингу вимог ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" та шкоду завдану позивачу в зв'язку з виконанням ним умов Договору. Послуга, яка надається за Договором, обрана Лізингоодержувачем самостійно і свідомо. Позивач ознайомився із всіма істотними та іншими умовами Договору та підписав кожну сторінку Договору, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що є притаманні договорам лізингу як змішаним договорам в розумінні п. 2 ст. 628 ЦК України. Позивач підписав і отримав примірник Договору та додатки до нього, у яких зокрема передбачено визначення термінів, що використовуються у цьому договорі, вказане слід розглядати як підтвердження факту ознайомлення, розуміння сторонами умов Договору та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди.

При цьому, судом не було враховано правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11.09.2013 року в справі № 6-40 цс 13 в частині визначення умов договору несправедливими.

Також, вважає помилковими висновки суду в частині обмеження прав позивача, як споживача, у договорі по відношенню до відповідача-лізингодавця, в частині звуження обов'язків лізингодавця, передбачених ЗУ "Про фінансовий лізинг", положеннями ЦК України та в частині виключення відповідальності відповідача за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та розширення прав лізингодавця.

Такими, що не відповідають обставинам справи вважає й висновки суду в частині невідповідності умов договору вимогам ст.808 ЦК України, що полягає у відсутності відомостей про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектації та інших умов з продажу, оскільки п.4.4 Договору передбачено, що у випадку наявності дефектів предмета лізингу, Лізингоодержувач та Лізингодавець мають право відмовитися від підписання акту приймання-передачі і Лізингодавець повинен замінити такий предмет лізингу згідно з умовами п.1.8 даного Договору.

Щодо ліцензії зазначило, що з врахуванням п.2.1 ст.2 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року № 21, яким затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу, товариство, як таке, у предметі діяльності якого, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та якому 11.06.2015 року видано відповідну довідку Нацкомфінпослуг про взяття на облік юридичної особи, відповідає всім передбаченим законом критеріям на здійснення такого виду діяльності. В зв'язку з цим, висновки суду щодо незаконності діяльності відповідача у зв'язку з відсутністю у нього відповідної ліцензії та порушенням у зв'язку з цим прав позивача, як споживача вважає безпідставними.

Такими, що не відповідають вимогам закону вважає й висновки суду в частині необхідності нотаріального посвідчення договору лізингу. На думку апелянта, на відносини з приводу договору лізингу не можуть поширюватися норми закону (ст.799 ЦК України), які регулюють відносини договору найму транспортного засобу й передбачають обов'язкове нотаріальне посвідчення останнього за умови, коли стороною договору є фізична особа, оскільки вищевказані договори мають різну правову природу та наслідки. З врахуванням того, що укладений між сторонами у справі договір є договором непрямого лізингу, вважає, безпідставним застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2788цс15.

З тих самих підстав, а зокрема, в зв'язку з тим, що договір лізингу, укладений з позивачем є Договором непрямого лізингу (право власності у Лізингодавця на момент укладення договору відсутнє, а предмет лізингу придбавається у майбутньому для передачі Лізингоодержувачу після виконання останнім передбачених договором умов), вважає, що Лізингодавцем дотримано передбачену ст.6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" письмову форму договору. На підтвердження зазначених обставин посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014 року, відповідно до якої встановлено, що нотаріальне посвідчення, укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень ЗУ «Про фінансовий лізинг» та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим, а також лізингова компанія має право надавати послуги фінансового лізингу без ліцензії.

Також, з врахуванням того, що судом не обгрунтовано, якими належними та допустимими доказами підтверджується факт введення відповідачем позивача в оману при укладенні оспорюваного договору, й враховуючи те, що інформація про Відповідача та специфіку його діяльності, роз'яснення питань що таке фінансовий лізинг та інше знаходиться у відкритому доступі на його офіційному сайті у глобальній інформаційній мережі (http://www.vashauto.com.uа/), вважає висновки суду в частині невідповідності умов укладеного договору вимогам ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" безпідставними.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ "ЛК "Ваш Авто" Мага В.О. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених у ній; просила рішення суду скасувати, ухваливши нове про відмову в позові.

Позивач ОСОБА_1 і його представник адвокат Калінніков В.О. апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Чортківського районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ "ЛК "Ваш Авто" до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що умови укладеного між сторонами по справі договору лізингу є несправедливими, договір укладено з застосуванням нечесної підприємницької практики, тобто з порушенням ст.ст.18, 19 ЗУ "Про захист прав споживачів"; всупереч вимогам ст.ст.799, 806 ЦК України договір лізингу не був нотаріально посвідченим, а також, всупереч вимогам п.4 ч.1 ст.34 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" був укладений відповідачем без отримання відповідної ліцензії.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, як такими, що зроблені з врахуванням вимог закону, відповідають обставинам справи й підтверджені належними й допустимими доказами.

Так, судом встановлено, що 17.11.2015 року між ТОВ "ЛК "Ваш Авто" (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу № 001471, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Предметом фінансового лізингу за договором є транспортний засіб марки "Toyota Avensis".

Вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеним в інтернеті оголошенням про акцію з розпродажу транспортних засобів на сайті "auto.ria.com" та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону.

З приводу обставин укладення договору, позивача зацікавив зміст інтернет-оголошення про продаж автомобіля "Nissan Almera", 2012 р.в. за акційною ціною 110000 грн. За номером телефону, зазначеним в оголошенні, він домовився про зустріч у м.Івано-Франківськ. На прохання представника відповідача приїхати в другій половині дня, він, маючи при собі обумовлену суму коштів, з'явився на зустріч близько 15 год. разом з ОСОБА_5 на автомобілі останнього. Працівник товариства підтвердила наявність автомобіля, пояснивши, що після сплати 50000 грн. його буде доставлено в м.Тернопіль, а після доставки слід доплатити решту суми 60000 грн. Після того, як він погодився, представник компанії попросила з метою економії часу, поки вона буде оформляти договір, піти заплатити в банку обумовлену суму коштів.

17.11.2015 року ОСОБА_1 з метою укладення договору сплатив відповідачу 50 000 грн. (а.с.9). Коли повернувся з квитанцією, то працівник товариства дала підписати договір, запевнивши, що можна не читати, оскільки вони про все домовились, наголосивши при цьому, що робочий день закінчується і він її затримує.

Довіряючи працівнику компанії, позивач підписав договір, не читаючи.

Після приїзду додому детально ознайомився з умовами договору й з'ясував, що уклав договір лізингу, замість договору купівлі-продажу, а предметом договору був інший транспортний засіб з іншою ціною, ніж існувала домовленість.

Вказані позивачем обставини щодо наміру, предмету, змісту укладення майбутнього договору купівлі-продажу автомобіля та порядку укладення існуючого договору підтвердив у суді першої інстанції безпосередній свідок зазначених подій ОСОБА_5

Крім цього, в матеріалах справи міститься письмова заява ОСОБА_1 від 17.11.2015 року, надрукована на бланку ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" й підписана працівником ОСОБА_6, з проханням здійснити поставку автомобіля "Nissan Almera", 2012 р.в. за акційною ціною 110000 грн. з урахуванням першого внеску - 50000 грн., зобов'язанням сплати решти суми - 60000 грн. за фактом отримання та огляду автомобіля та погодженням надати реквізити банку для повернення сплаченого завдатку в разі виявлення технічних несправностей (а.с.6).

Відповідно до ч.ч.1. 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом № 723/97-ВР "Про фінансовий лізинг".

Крім цьоо, ст.18 Закону України № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За змістом ч. 5 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст.18 вищевказаного Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ, і зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача."

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві (постанова Верховного Суду України від 11.09.2013 року в справі № 6-40цс13).

Несправедливими згідно з ч.3 ст.18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (п.2); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п.11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (п.13).

Зі змісту укладеного між сторонами по справі договору вбачається, що лізингодавець зобов'язується придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати такий у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором (п.1.3).

Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Даний пункт договору суперечить вимогам ст.808 ЦК України, за змістом якої відповідальність за переліченими у цьому пункті зобов'язаннями покладається лише на продавця за умови, якщо вибір продавця (постачальника) за договором непрямого лізингу предмета договору був здійснений лізингоодержувачем. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про вибір продавця (постачальника) за договором позивачем ОСОБА_1

Пункт 1.7 договору встановлює строк для передачі предмета лізингу - 120 робочих днів, однак відповідальність за порушення цього строку лізингодавцем не передбачена.

Пунктом 3.1.3 договору передбачено обов'язок лізингодавця повідомити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, а пунктом 5.9 - те, що підписуючи договір лізингоодержувач повідомлений про такі особливі властивості, що можуть бути небезпечними. При цьому дані пункти суперечать змісту самого договору непрямого лізингу, який виключає наявність у лізингодавця предмета лізингу на момент підписання договору, а передбачає лише придбання предмета лізингу в майбутньому.

Згідно з п.3.4.5 договору дострокове погашення лізингових платежів може відбуватися не раніше, ніж через 12 календарних місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу.

Аналогічне положення дублюється у п.10.14 договору, де крім цього, за дострокову сплату лізингових платежів передбачено ще й штраф у розмірі 10% від суми дострокового погашення.

Пунктом 3.2.7 передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбати предмет лізингу чи відмови постачальника від поставки. При цьому адміністративний платіж не повертається.

Згідно п.5.7 договору платіжні зобов'язання лізингоодержувача не припиняються у випадку обмежень чи неможливості користування предметом лізингу внаслідок часткового пошкодження, юридичних, технічних чи економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. Однак, ч.6 ст.762 ЦК України, яка регулює положення договору найму, що, в тому числі, поширюються й на відносини з договору лізингу, встановлює, що наймач звільняється від плати за весь час протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Також, у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладення даного Договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання Додатку № 3 до даного договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу (п.9.4 договору). Разом з тим, договором не передбачено ні повернення лізингодавцем лізингоодержувачу різниці в комісії за організацію та оформлення договору, ні перерахунку розміру та кількості лізингових платежів у разі зменшення вартості предмета лізингу.

Пунктом 10.5 договору передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни.

Крім цього, п.10.15 передбачає право лізингодавця на розірвання договору та неповернення раніше сплачених лізингоодержувачем платежів у випадку відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та акту коригування вартості предмета лізингу в разі неузгодженої в договорі зміни розмірів лізингових платежів, в той час як лізингоодержувач таким правом за договором не наділений.

Пунктом 10.17 встановлено, що наявність спірних сум або відмова від платежу не повинні спричиняти затримку здійснення безспірних платежів.

У випадку настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку України та/або при виникненні процесів, які зумовили зміну валютних резервів Національного банку України та комерційних банків та/або обрання продавцями/постачальниками предметів лізингу за договором інших грошових еквівалентів зобов'язання ніж долар або євро, сторони дійшли згоди, що грошовий еквівалент виконаного лізингоодержувачем зобов'язання в іноземній валюті буде обрано лізингодавцем зіставно з виниклими змінами (п.10.18).

Стаття 12 договору, яка містить відповідальність сторін, передбачає лише умови відповідальності лізингоодержувача і жодної умови про відповідальність лізингодавця.

Встановивши, що умови укладеного між сторонами договору (п.п.1.4, 1.7, 3.1.3, 3.2.7, 3.4.5, 5.7, 9.4, 10.5, 10.14, 10.15, 10.17, ст.12) є несправедливі по відношенню до споживача ОСОБА_1, оскільки всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про наявність передбачених законом (ст.203, 215 ЦК України, ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів") підстав для визнання укладеного між сторонами по справі договору лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину у вигляді стягнення з відповідача в користь позивача сплачених останнім на виконання умов договору коштів у сумі 50000 грн. Висновки суду в цій частині повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України від 11.05.2016 року та від 08.06.2016 року, висловленими у справах № 6-65цс16 та № 6-330цс16 відповідно.

Крім цього, відповідно до вимог ч.6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

У відповідності до ч.2 ст.19 Закону України "Про захист прав споживача", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, ... коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору тощо.

У відповідності до ст. ст. 57, 58 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Встановивши також, що позивач мав намір купити автомобіль Nissan Almera, 2012 р.в. за акційною ціною 110000 грн. згідно розміщеного в інтернеті оголошення, факт існування якого в телефонній розмові підтвердив представник відповідача, домовившись про зустріч 17.11.2015 року у м.Івано-Франківськ, й що підтверджується як письмовими доказами - надрукованою на бланку ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" заявою ОСОБА_1, у якій зазначено як акційну ціну 110000 грн., так і той самий номер договору (№ 001471), що має оспорюваний договір лізингу (а.с.6), так і показаннями допитаного судом першої інстанції свідка ОСОБА_5, які узгоджуються з поясненнями позивача та вищевказаною письмовою заявою в частині як намірів позивача на укладення договору купівлі-продажу, так і марки та вартості автомобіля (Nissan Almera, 2012 р.в. за акційною ціною 110000 грн.), а також в частині того, що оплата 50000 грн. передувала підписанню договору, представник відповідача не надав можливості ознайомлення зі змістом договору, обгрунтовуючи таку закінченням робочого дня і викладенням у договорі попередніх домовленостей, вказаних у письмовій заяві, наполягав на швидшому прийнятті рішення, посилаючись на обмежену кількість акційного товару, колегія суддів вважає такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону й висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для визнання договору недійсним і з врахуванням вимог ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів", тобто, як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики (позбавленням достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення й такої, що вводить в оману щодо ціни товару, способу й порядку розрахунку тощо).

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині погодження з позивачем усіх істотних умов договору лізингу шляхом підписання такого колегія суддів до уваги не приймає, як такі, що спростовуються згаданими вище доказами: письмовою заявою позивача ОСОБА_1 (а.с.6), показаннями свідка ОСОБА_5, які повністю узгоджуються з поясненнями позивача як в частині його намірів на укладення договору купівлі-продажу автомобіля, так і в частині марки й ціни останнього, оплати 50000 грн. перед підписанням договору, ненадання представником відповідача можливості ознайомитись з текстом договору перед його підписанням.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і твердження апелянта щодо наявності інформації про відповідача та специфіку його діяльності, роз'яснення поняття фінансового лізингу та інших питань у відкритому доступі на офіційному сайті товариства у глобальній інформаційній мережі (http://www.vashauto.com.uа/), оскільки наявність такої інформації в інтернеті не замінює передбачених ЦК України та ЗУ "Про захист прав споживачів" обов'язків відповідача в частині ознайомлення з відповідною інформацією, викладеною у змісті договору перед підписанням останнього.

Крім цього, згідно вимог ч.2 ст.806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст.628 ЦК України.

Згідно ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Встановивши, що укладений між сторонами договір лізингу, поряд з вищезгаданими іншими невідповідностями вимогам закону, не був нотаріально посвідченим, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку, що вказана обставина є також підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідна правова позиція викладена в постанові від 16 грудня 2015 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2766цс, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права.

При цьому, доводи представника апелянта, що вказана правова позиція, як така, що стосується договору прямого лізингу, не повинна враховуватись при розгляді даної справи, яка стосується договору непрямого лізингу, колегія суддів вважає необгрунтованими, як такими, що спростовуються змістом самої постанови Верховного Суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині незаконності висновків суду першої інстанції щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору лізингу й з посиланням на існування ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.07.2014 року, оскільки висновки висновки Вищого Спеціалізованого Суду України, висловлені при розгляді конкретної справи в силу вимог ЦПК України не є обов'язковими для інших судів при розгляді подібних справ. Такими, в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є лише висновки Верховного Суду України.

Не заслуговують на увагу колегії суддів й доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом першої інстанції вимог закону, які не зобов'язують відповідача мати відповідну ліцензію на здійснення діяльності, пов'язаної з укладенням договорів лізингу, оскільки зазначені судом першої інстанції інші підстави для визнання укладеного між сторонами договору лізингу недійсним (такі як, несправедливість умов договору, вчинення правочину з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, відсутність нотаріального посвідчення) самі по собі є достатніми підставами для ухвалення рішення про задоволення позову ОСОБА_1, й висновки суду в частині законності чи незаконності здійснення відповідачем своєї діяльності без ліцензії, на кінцеве рішення в даній справі не впливатимуть.

Відповідно до ст.312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1,2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" - відхилити.

Рішення Чортківського районного суду від 17 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.Б. Щавурська

Судді : Н.Є.Фащевська

М.В. Ходоровський