Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2839/16 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків.

В обґрунтування вимог зазначило, що 04.02.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір про фінансовий лізинг №00009437, за умовами якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язалося передати у розпорядження ОСОБА_3 об'єкт лізингу - транспортний засіб VW Caddy GP Kombi 1.6 I TDI, шасі НОМЕР_1, 2013 року виробництва, двигун НОМЕР_2, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 22804,28 доларів США.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, які полягали у невчасній сплаті лізингових платежів відповідно до умов договору відповідачу були направлені нагадування, після чого 5 травня 2015 року відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлено про відмову від договору, яка була отримана ним 16 травня 2015 року. Вважає датою припинення договору є 29 травня 2015 року.

Об'єкт лізингу відповідач у визначений строк не повернув.

07 липня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №955 про повернення об'єкту лізингу. Транспортний засіб було вилучено в процесі примусового виконання виконавчого напису державним виконавцем 18 вересня 2015 року. ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» надавало юридично-консультаційні послуги з повернення простроченої заборгованості, вчинення виконавчого напису нотаріусом, підготовки документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження виконавчого провадження та повернення об'єкту лізингу на загальну суму 63506,36 грн., а з урахуванням ПДВ 76207,63 грн. У відповідності до пункту 16.1 Договору збитки відшкодовуються стороною, яка завдала такі збитки.

Також ТОВ «Порше Лізинг Україна» було змушено звернутись до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою отримання послуг юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та участі у судових засіданнях з розгляду справи, вартість яких склала 5000,00 грн., а з урахуванням ПДВ 6000,00 грн.

Крім цього ТОВ «Порше Лізинг Україна» завдано збитків у вигляду упущеної вигоди, що складається з щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу за період з травня 2015 року по вересень 2015 року у загальному розмірі 52979 грн.

Після повернення об'єкта лізингу, а саме 08 жовтня 2015 року позивач уклав з ТОВ «Автомир» договір купівлі-продажу/поставки бувшого в користуванні автомобіля, за яким поставив ТОВ «Автомир» автомобіль VW Caddy GP Kombi 1.6 I TDI, шасі НОМЕР_1 за ціною 274189,50 грн.

Вважає, що з відповідача підлягають стягненню також збитки у вигляді упущеної вигоди, які становлять різницю між ринковою вартістю та сумою несплачених лізингових платежів у розмірі 268789,20 грн. відповідно до п.12.9 договору.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь збитки у розмірі 403 976,18 грн. за договором про фінансовий лізинг №00009437 від 04 лютого 2014 року та судові витрати.

В січні 2016 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання недійсним договору.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначив, що 04.02.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір про фінансовий лізинг №00009437.

Пунктами 6.3, 6.4,6.4.1, 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено погашення витрат та виплати лізингових платежів в еквіваленті іноземної валюти - доларах США, що ставить лізингоодержувача у вкрай невигідне становище та порушує принцип рівності сторін у договірних зобов'язаннях. Умови договору про вираження зобов'язання в еквіваленті доларів США є недійсним, оскільки суперечать ст.99 Конституції України, ст. 192 ЦК України, Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Декрету Кабінету міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», якими визначено, що єдиним законним платіжним засобом в України є грошова одиниця України - гривня.

Крім того, умови договору про визначення розміру платежів в еквіваленті до іноземної валюти суперечать вимогам ст.18 цього Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливими і порушують його права як споживача.

На підставі зазначеного просив суд визнати недійсними пункти 6.3, 6.4,6.4.1, 6.4.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, які є невід'ємним додатком до договору про фінансовий лізинг, визнати недійсним договір фінансового лізингу з усіма додатками до нього у частині здійснення розрахунку всіх сум договору із посиланням на еквівалент в доларах США.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року в задоволенні позову ТОВ «Порше Лізинг Україна» відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Порше Лізинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Порше Лізинг Україна» збитки у розмірі 403 976,18 грн. за договором про фінансовий лізинг №00009437 від 04 лютого 2014 року, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.02.2014 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 був укладений договір про фінансовий лізинг №00009437, за умовами якого Лізингодавець ТОВ «Порше Лізинг Україна» зобов'язався передати у розпорядження Лізингоодержувача ОСОБА_3 об'єкт лізингу - транспортний засіб VW Caddy GP Kombi 1.6 I TDI, шасі НОМЕР_1, 2013 року виробництва, двигун НОМЕР_2, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 22804,28 доларів США (а.с.10-28).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 07 липня 2015 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис №955 про повернення об'єкту лізингу. Транспортний засіб було вилучено в процесі примусового виконання виконавчого напису державним виконавцем 18 вересня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми матеріального права а саме положення ст.ст.209,806 ЦК України, оскільки сторонами укладено договір найму транспортного засобу, який підлягає нотаріальному посвідченню, а також невірно застосовані положення ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне врегулювання у сфері ринків фінансових послуг», колегія суддів вважає неприйнятними з наступних підстав.

За приписами ст.638 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір вважається укладеним, якщо сторони в необхідній належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не передбачена. Договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ст.639 ЦК України)

Отже, у результаті укладення договору виникає договірний правочин, момент виникнення якого одночасно вважається моментом виникнення цивільних прав та обов'язків сторін цього правочину. З цього моменту на відносини сторін поширюється дія норм закону, інших актів цивільного законодавства, що стосуються даного виду договорів.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний договір фінансового лізингу нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15.

Нікчемним правочином є правочин, вчинення якого не породжує передбачених законом правових наслідків у зв'язку із протиправністю або іншими недоліками юридичного характеру, незалежно від пред'явлення позову про визнання його недійсним. Нікчемний правочин є недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін.

Нікчемний правочин породжує лише наслідки, які пов'язані з його недійсністю.

Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Встановивши, що Лізингоодержувач - ОСОБА_3 зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити ТОВ «Порше Лізинг Україна» суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що залучення коштів від фізичних осіб потребує від юридичної особи, яка надає послуги фінансового лізингу отримання відповідної ліцензії, яка у відповідача відсутня.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що спірний договір від 04.02.2014 року нотаріально не посвідченим не був.

За ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції правильно зазначив про те, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а відтак вимоги позивача про стягнення збитків задоволенню не підлягають.

Оскільки, встановивши нікчемність спірного договору, суд вірно вирішив справу по суті, колегія суддів відповідно до положень ч.2.ст.303 ЦК України про те, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: