Провадження №22-ц/784/905/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/905/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 20.11.2004 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них є дитина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із нею. Згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.09.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Проте, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, ухиляється від покладеного на нього законодавством обов'язку по утриманню дитини. Разом із цим відповідач є працездатною особою, працює матросом першого класу на іноземних судах та отримує достатній дохід, щоб виконувати свої зобов'язання по утриманню дитини, що підтверджується копією трудового договору від 18.05.2015 року, згідно якого заробітна плата ОСОБА_3 складає 800 доларів США на місяць. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд врахувати стан здоровя дитини, а також те, що у відповідача відсутні інші діти, і стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання доньки - ОСОБА_4 в розмірі 4585 грн. щомісяця з індексацією у відповідності до закону, починаючи від дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на користь ОСОБА_2 починаючи з 06.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судом стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487,20 грн. на користь держави.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані суду, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивачки.

Ухвалюючи рішення по справі судом було встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2004 року. 03.09.2012 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.11/. Під час шлюбу позивачка народила доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно довідки з місця проживання позивачки, дитина проживає із матір'ю. Згідно відомостей, викладених позивачкою в позові, відповідач офіційно працевлаштований, працює матросом першого класу на іноземних судах, заробітна плата складає 800 доларів США за календарний місяць, що згідно курсу НБУ станом на 06.11.2015 року становить 18340,43 грн., інших осіб на утриманні не має.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача, який є батьком неповнолітньої дочки сторін, аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 06.11.2015 року, на користь позивачки. При цьому суд не погодився із формою стягнення аліментів, визначеною позивачкою у твердій грошовій сумі, оскільки відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а як слідує із пояснень позивачки, відповідач працює матросом та має регулярний та постійний дохід. Тому суд вважав доцільним визначити форму стягнення аліментів у частці від доходів відповідача.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що висновки суду підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що праця моряка, який працює на іноземних судах за контрактами, не може вважатися регулярною та постійною, так як відповідно до ст. 23 КЗпП України регулярною та постійною є лише робота, основана на безстроковому трудовому договорі, що укладений на невизначений строк, не є підставою для скасування рішення. При цьому апеляційний суд враховує і те, що хоча контракт і є строковим трудовим договором, однак він може автоматично трансформуватися в договір на невизначений термін, якщо трудові відносини фактично продовжуються. Тому, якщо трудові відносини продовжуються і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, трудовий договір перетворюється на звичайний безстроковий трудовий договір, а не на контракт на новий термін. Більш того, законодавством передбачено працевлаштвування членів суднового екіпажу саме за контрактом ( ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України). Тобто, сама по собі факт того, що відповідач працює за контрактом, не є достатньою підставою для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги про те, що копія трудового договору від 18.05.2015р. є лише підтвердженням професії відповідача та розміру заробітної плати, яку він отримує, а також того, що він має нерегулярний та мінливий дохід, а отже є підставою для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, розмір якої слід вираховувати з розміру заробітної плати, зазначеної в контракті, є субєктивним тлумаченням апелянтом матеріалів справи та діючого законодавства. Навпаки, як правильно зробив висновок суд, даний доказ свідчить про те, що на час подачі до суду позову та розгляду його судом, відповідач є працевлаштованим, отримує заробіток, а отже підстав для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі не має. При цьому колегія суддів враховує також те, що за загальним правилом стягнення аліментів відбувається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів ( ст. 183 СК України), і тільки у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України). Отримання відповідачем заробітку в іноземній валюті, не є належним доказом мінливості його доходів через можливу зміну курсу іноземної валюти. Таким чином, достатньої кількості безспірних доказів мінливості доходу відповідача апелянтом суду надано не було.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги, що під час виконання рішення суду, ні виконавча служба, ні будь-який інший орган не будуть мати можливість встановити, де працює відповідач, а тому рішення суду на думку позивачки є формальним та таким, що не підлягає виконанню, що фактично воно зводиться до отримання нею 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як вони мають характер припущення. Крім того, позивачка не позбавлена права в процесі виконання рішення на підставі ч.1 ст. 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а також враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, згідно яких розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів((зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові № 6-143цс13 від 05.02.2014р.

Таким чином, доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому не є підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2016 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді