Провадження № 2/712/3/16
Справа № 2-626/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі ТІТОВА О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, третя особа: ОСОБА_2, Комунального підприємства «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» про встановлення постійного, безоплатного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення постійного, безоплатного сервітуту, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2009 року за її позовом до ОСОБА_3 встановлені межі, розмір, конфігурація їх земельних ділянок згідно експертних досліджень, а саме: земельна ділянка позивача за адресою: м. Черкаси, вул. Тичини 41 складає 855 кв.м., земельна ділянка ОСОБА_3 за адресою: м. Черкаси, вул. Тичини 43 складає 1 478 кв.м., при фактичному землекористуванні у 1 507 кв.м. Зазначені земельні ділянки є неприватизовані, та передані позивачу та третій особі у землекористування. На даний час позивач не має змоги користуватися сараєм літ. «Г», який розташований на межі з земельною ділянкою третьої особи, оскільки одна стіна даного сараю розташована впритул до земельної ділянки ОСОБА_3, що виключає ремонт та обслуговування вказаного сараю. В звязку з цим, просить встановити постійний безоплатний земельний сервітут за яким, надати їй право користуватися земельною ділянкою, яка знаходиться у безстроковому користуванні третьої особи.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення.

Третя особа в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та земельного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 травня 1986 року позивачу ОСОБА_4 належить на праві приватної власності будинок № 41 по вул. Тичини в м. Черкаси.

Власником сусіднього будинку № 43 по вул. Тичини в м. Черкаси на підставі договору купівлі-продажу від 22 січня 1986 року є ОСОБА_5 16 лютого 2015 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії ІІ-ЕТ № 806630 від 16 лютого 2015 року. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2016 року спадкоємцем померлої визнаний ОСОБА_6.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою встановлено, що в користуванні позивача знаходиться земельна ділянка площею 855 кв.м., в той час як відповідно до рішення міської ради № 224/2 від 26 листопада 1987 року за будинковолодінням № 41 по вул. Тичини в м. Черкаси, закріплено у користування земельну ділянку площею 808 кв.м. Крім того, даним рішенням затверджена конфігурація земельної ділянки за даними якої межа між позивачем та третьою особою має бути у вигляді прямої лінії.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19/1-БТ від 07 червня 2008 року, площа земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні третьої особи складає 1 507 кв.м.

Зазначені земельні ділянки не приватизовані та знаходяться у власності Черкаської міської ради.

На земельній ділянці, що знаходиться в користуванні позивача, по вул. Тичини 41 в м. Черкаси знаходиться сарай літ. «Г».

На даний час позивач ставить питання про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту за яким просить, надати їй право користуватися земельною ділянкою, яка знаходиться у безстроковому користуванні третьої особи, для можливості користування зазначеним сараєм літ «Г», здійснення ремонту та його обслуговування.

Відповідно до ст. 374 ч.4 ЦК України, передбачено, що права та обовязки субєктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом.

Статтею 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Статтею 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України передбачені види прав земельного сервітуту, а саме: власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд.

Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Статтею 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

По справі проведено судову земельно-технічну експертизу. Висновком експерта № 6/14 від 29 червня 2015 року встановлено, що фактичне розміщення сараю літ «Г», що належить ОСОБА_1, відносно суміжної межі (існуючої огорожі) між земельними ділянками ОСОБА_1 (вул. Р. Тичини 41) та третьої особи (вул. П. Тичини 43) відповідає санітарним нормам і здійснюється згідно з вимогами ДБН 360-92** «Містобудування. Планування й забудова міських і сільських поселень» щодо обслуговування та ширини пішохідних переходів по території земельних ділянок індивідуальних забудовників.

Обслуговування сараю літ. «Г», що належить на праві власності ОСОБА_1, можливо здійснювати через земельну ділянку по вул. П. Тичини 41 в м. Черкаси, що знаходиться у користуванні також ОСОБА_1

А також, висновком експерта встановлено, що необхідності у встановленні земельного сервітуту для обслуговування вказаного сараю не існує.

Посилання позивача на ті обставини, що вона немає реальної та фізичної змоги користуватися надвірною спорудою, нічим обєктивно не підтверджено, та спростовано висновком експерта та доданою до нього фото таблицею обєкта дослідження, де на фото № 3 зазначено, що відстань між сумісної межі (існуючої огорожі) до переднього правого кута сараю літ. «Г», що належить ОСОБА_1, фактично складає 1,35 м, відстань від суміжної межі (існуючої огорожі) до тильного правого кута сараю літ. «Г» фактично складає 1 м.

Роз'яснення щодо встановлення земельного сервітуту містяться і в п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, що до якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

З огляду на викладене, підстави для встановлення на користь позивача земельного сервітуту відсутні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60,84,88, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 403 ЦК України, ст.ст. 98-100, 103 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: