АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1819/16 Справа № 2-5558/10 Головуючий у 1 й інстанції - Ткаченко Н.В. Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді - Осіяна О.М.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позову посилався на те, що 05 вересня 2008 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_2 укладено кредитно-заставний договір № KGAWAK12941029 на суму 34742,42 доларів США, зі строком повернення до 04 вересня 2013 року та узгодженим графіком погашення.

Предметом застави є автомобіль марки "VOLKSWAGEN Passat", реєстраційний № НОМЕР_1. Оскільки умови кредитного договору відповідач належно не виконувала, утворилася заборгованість, яка на час звернення до суду складала 44301,61 долар США.

Позивач просив вилучити у відповідача автомобіль, передати його в заклад, а також звернути стягнення на предмет застави - автомобіль "VOLKSWAGEN Passat".

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року позовні вимоги задоволені.

Передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належного їй на праві власності заставного майна - легкового автомобіля марки «Volkswagen», модель «Passat», 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_1.

У рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 05 вересня 2008 року в розмірі 354 634,42 грн. (що є еквівалентом 44 301,61 доларів США) звернуто стягнення на предмет застави зазначений легковий автомобіль «Volkswagen», модель «Passat», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом надання ПАТ КБ «Приватбанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ «Приватбанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог товариства, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи позов суд посилався на приписи ст. 526, 530, ч. 1, 2 ст. 589, ч. 1 ст. 590, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, а також врахував ст. 2, 3, 5, 20, 22, 23, 24, п. 2 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-ІV від 18.11.2003 року.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитно-заставний договір № KGAWAK12941029, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 34 742,42 доларів США з терміном повернення до 04 вересня 2013 року та сплатою згідно графіку платежів та відсотків за користування кредитом.

В забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору відповідачем в заставу був переданий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Passat, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузов/шасі НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2.

Позивач виконав усі умови, передбачені кредитно-заставним договором, та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 34 742,42 доларів США на купівлю автомобіля, а також на сплату страхових платежів, проте, відповідач не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість перед банком.

Станом на 22 жовтня 2009 року відповідач мала загальну заборгованість у розмірі 44 301,61 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 354 634,42 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 34 739,18 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 437,24 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 1 095,22 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 1 890,63 доларів США та штрафних санкцій у розмірі 2 139,34 доларів США.

Суд не прийняв до уваги доводи відповідача щодо відсутності простроченої заборгованості за кредитно-заставним договором, оскільки вони спростовуються довідкою банку про стан заборгованості на день ухвалення рішення.

З огляду на те, що відповідач не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань за договором, має значну суму заборгованості за договором, у тому числі прострочену по сплаті кредиту та відсотків, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість передачі в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у ОСОБА_2 належного їй на праві власності заставленого майна - легкового автомобілю, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором № KGAWAK12941029 від 05 вересня 2008 року в розмірі 354 634,42 грн., що еквівалентно 44 301,61 доларів США, та звернення стягнення на цей автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладати від імені ОСОБА_2 договори купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивачем порушено встановлений чинним законодавством порядок звернення стягнення на заставлене майно, а саме: позивач не повідомив її письмово про початок звернення стягнення на предмет застави та не повідомив всіх обтяжувачів, на користь яких встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, про початок судового провадження, та не вніс відомості про звернення стягнення на заставне майно до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава є способом забезпечення зобов'язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). А ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Тобто, використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права обтяжувача звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Крім того, відповідно до п. 3 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв внесення змін до запису у Реєстрі здійснюється Реєстратором на підставі заяви про реєстрацію змін обтяження рухомого майна.

Згідно з п. 3.3 цієї Інструкції при реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження вноситься назва органу, який видав цей документ, або прізвище, ім'я, по-батькові нотаріуса, який його посвідчив.

Отже, внесення змін до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, в тому числі і щодо звернення стягнення на це майно, можливо лише на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Сама по собі позовна заява не може бути підставою для внесення до Державного реєстру даних для звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяжування до того часу, поки не набере чинності рішення суду про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яке і буде у даному випадку підставою для внесення змін до Державного реєстру.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про обтяження цього ж рухомого майна за іншими договорами чи на користь інших осіб.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: