Справа № 204/8282/15-ц
Провадження № 2/204/596/16
РІШЕННЯ

Іменем України

17 червня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Таран К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька,

в с т а н о в и в:

24 грудня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить надати ОСОБА_2, 20.02.2006р.н. дозвіл на виїзд за кордон України, а також на територію АР Крим у супроводі її матері ОСОБА_1 без згоди (або дозволу) батька дитини ОСОБА_2 до набуття її повноліття, надати ОСОБА_1 дозвіл без згоди батька дитини здійснювати оформлення документів для перетину дитиною ОСОБА_2 кордону України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має дитину ОСОБА_2 20.02.2006р.н. Дочка зареєстрована та мешкає разом із позивачем за адресою: вул.Гончарова, 12, м.Дніпропетровськ, дитина перебуває на утриманні позивача. З батьком дитини шлюб розірвано 27.11.2012р. Дідусь та бабуся дитини (батьки матері) мешкають у АР Крим за адресою: м.Бахчисарай, вул.Лазурна, 37. Позивач з донькою має намір виїзду до АР Крим у звязку з необхідністю спілкування з рідними, а також з метою оздоровлення дитини біля моря. Це спілкування з рідними є надзвичайно важливим для дитини та впливає на її духовний та моральний розвиток. Однак, батько дитини не надає згоду на перетин державного кордону України для поїздки дитини до Криму, оскільки місце його проживання позивачу не відомо. Останнє відоме місце фактичного проживання ОСОБА_2 було за адресою: вул. Гончарова,12, м.Дніпропетровськ. Позивач, мати дитини у повному обсязі розуміє свої права та обовязки, які на неї поширює Сімейний Кодекс України. Прохання про дозвіл що до виїзду з дитиною до АР Крим негативного впливу на права дитини та її інтереси не матимуть. Крім цього, ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Сама дитина зовсім не проти такої поїздки, але позивача зупиняє обставини, що склалися в країні останнім часом, повязані з анексією АРК. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Від представника позивача надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторони народилась донька ОСОБА_2, 20.02.2006р.н. (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, 20.02.2006р.н., серії 1-АП № 031517, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Бахчисарайського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, Україна від 28.02.2006р., у графі відомостей про батька зазначено ОСОБА_2 (а.с.6).

Шлюб між сторонами розірвано 27.11.2012 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 22.03.2014р. (а.с.3).

Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до ст.ст.141,155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до п.3 Загальних положень "Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

З огляду на викладене, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо отримання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на виготовлення проїзного документу на дитину повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї Сімейним кодексом України, а бездіяльність відповідача як батька суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно з законодавством право позивача тимчасово вивести неповнолітню доньку ОСОБА_2, 20.02.2006р.н. за кордон України без згоди батька ОСОБА_2 до АР Крим, надавши позивачу дозвіл на виготовлення проїзних документів.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька задовольнити повністю.

ОСОБА_3 Андріївні, 20.02.2006р.н. дозвіл на виїзд за кордон України, а також на територію АР Крим у супроводі її матері ОСОБА_1 без згоди (або дозволу) батька дитини ОСОБА_2 до набуття її повноліття.

ОСОБА_3 ОСОБА_1 дозвіл без згоди батька дитини здійснювати оформлення документів для перетину дитиною - ОСОБА_4, 20.02.2006р.н. кордону України.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім)грн. 20коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

/Суддя ОСОБА_5