Справа № 344/4259/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1874/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря Драганчук У.М.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої злочином, та відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

07.04.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області та Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої злочином, та відшкодування моральної шкоди.

В заяві зазначила, що 29.07.2014 року вона подала до відповідача виконавчий лист Івано-Франківського міського суду про стягнення з Державного бюджету України 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 42544,7 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.

Посилаючись на те, що відповідач перерахував їй 142544,7 грн. лише 13.03.2016 року, а отже прострочив термін виплати на 505 днів, ОСОБА_2 просила на підставі ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягнути 5917,14 грн. як 3% річних від суми відшкодування.

Крім того, просила стягнути незаконно недоплачену за вироком суду від 18.06.2014 року суму 712,72 грн., яку з неї було утримано за касове обслуговування при зарахуванні коштів на картковий рахунок та стягнути 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року позов задоволено частково

Постановлено стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 5317,22 грн.

У апеляційній скарзі Головне управління державної казначейської служби посилається на незаконність рішення суду.

Апелянт зазначає, що на виконання п.36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року №845 були направлені запити до прокуратури Івано-Франківської області та УМВС України в Івано-Франківській області щодо перевірки наявності документів, що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів і їх перерахування на рахунок стягувача.

Після отримання відповідей про відсутність документів, що могли бути підставою для зупинення безспірного списання коштів, на виконання п.37 вищезгаданого Порядку листом від 03.09.2014 року заява ОСОБА_2 була направлена на виконання до Державної казначейської служби України про проведення безспірного списання коштів.

Апелянт вказує на те, що Головне управління будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало.

Також зазначає, що несвоєчасне перерахування коштів сталося з вини позивача, оскільки подані позивачем у заяві від 29.07.2014 року реквізити банківського рахунку були змінені, про що не було повідомлено відповідача. Заява від представника позивача з новими банківськими реквізитами надійшла на адресу Головного управління Казначейства 04.03.2016 року, що і стало причиною несвоєчасного повернення коштів.

Безпідставним є і стягнення на користь позивача коштів за надання касово-розрахункових послуг, оскільки останні надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними за перерахування коштів на рахунок клієнта, а тому Головне управління Державного казначейства не несе відповідальності за вибір позивачем банку і умови укладеного між ними договору.

Просить рішення суду скасувати.

ОСОБА_2 також подала скаргу на рішення суду та вказує на те, що вона заявила позов про відшкодування шкоди, завданої злочином, стягнення моральної шкоди та передбачені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 3% річних за порушення строків виплати, однак суд першої інстанції розглянув позов про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Суд безпідставно дійшов висновку про відсутність доказів подання нею виконавчого листа до виконання саме 29.07.2014 року, адже відповідач не заперечив факту подання заяви про списання коштів саме цього числа.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що стягнення 3% річних слід провести за період з дня набрання вироком законної сили 18.02.2015 року по день виплати, оскільки вирок не був оскаржений в апеляційному порядку, а тому набрав чинності 04.07.2014 року.

Суд безпідставно не застосував при вирішенні спору ст. 1207 ЦК якою передбачено обовязок держави відшкодувати шкоду, завдану злочином, якщо особа, що вчинила злочин є неплатоспроможною, та ст. 1208 ЦК, яка передбачає, що у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду збільшення розміру відшкодування шкоди.

Не враховано судом і того, що вона заявила вимоги про відшкодування моральної шкоди за порушення її цивільних прав на одержання повного відшкодування за вироком суду, за порушення строків цих виплат і через підвищення вартості життя.

Просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення 100000 на відшкодування моральної шкоди, а рішення в частині стягнення компенсації за прострочення платежу з 30.10.2014 року до 17.03.2016 року, змінити, стягнувши 1312,64 грн.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про місце і час розгляду справи.

Представник відповідача свою апеляційну скаргу підтримала, а апеляційну скаргу позивача не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області слід відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Задовольняючи позов в частині стягнення компенсації частково, суд першої інстанції виходив з того, що період прострочення слід відраховувати з наступного дня після набрання вироком законної сили 18.02.2015 року та до 16.03.2016 року (17.03.2016 року кошти було перераховано на рахунок позивача).

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Івано-Франківського міського суду від 18 червня 2014 року, який набрав чинності 04.07.2014 року, цивільний позов ОСОБА_2 задоволено та стягнуто з Державного бюджету України на її користь 42544,70 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, а 28.07.2014 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист.

Вирок набрав чинності 04.07.2014 року, оскільки в апеляційному порядку не був оскаржений.

Встановлено, що ОСОБА_2 подала заяву до відповідача 29.07.2014 року, а кошти на її рахунок надійшли 17.03.2016 року, тобто прострочення виплати почалось з 30.10.2014 року, а закінчилось 17.03.2016 року, і сума компенсації за вказаний період становить 5023 грн.

Відповідач не заперечив факту подання ОСОБА_2 заяви про стягнення коштів саме 29.07.2014 року.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про порушення строку перерахування коштів, однак невірно визначив строк затримки, який необхідно рахувати з жовтня 2014 року, тобто після спливу трьох місяців з дня набрання вироком законної сили.

Таким чином, до стягнення підлягає сума 5917,14 грн. за період з 30.10.2014 року по 17.03.2016 року.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що затримка у перерахуванні коштів виникла з вини позивача, яка змінила реквізити банківського рахунку, в результаті чого перераховані кошти були повернуті, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем не подано доказів щодо дати перерахування коштів, які були повернуті.

Щодо вимоги позивача про стягнення 712,72 грн. за касове обслуговування банку при зарахуванні коштів, то суд прийшов до правильного висновку, що така вимога підлягає до задоволення, оскільки відповідачі не вправі були зменшувати суму відшкодування, яке визначено вироком суду шляхом стягнення коштів за касове обслуговування банку при зарахуванні коштів.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог в цій частині, оскільки статті 1207 та 1208 ЦК України, на які у позовній заяві посилається позивач не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом спору не є відшкодування шкоди, завданої злочином, а стягнення компенсації у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення суду про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Разом з тим, рішення суду частині визначення суми компенсації слід змінити, збільшивши суму компенсації до 5917,14 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2016 року в частині визначення суми компенсації змінити, збільшивши суму компенсації до 5917,14 грн.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3