№ 2/243/392/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Руденко Л.М.

при секретарі - Кобець О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Словянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

30.12.2015р. до Словянського міськрайонного суду звернулася з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 01 червня 2015р. ОСОБА_2, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Словянську Донецької області, отримала від неї у борг кошти у розмірі 1300000 грн., які зобовязувалась повернути 01 листопада 2015р. В зазначений термін відповідач борг не повернула. На її пропозицію про добровільну сплату боргу не відреагувала, на телефонні дзвінки не відповідає. На сьогоднішній день їй достовірно відомо, що відповідач не має наміру повертати їй кошти, і крім того намагається позбутись будь-якого майна, яке їй належить.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 1300000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовну вимогу та просила суд її задовольнити, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, за участю її представника ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав позовну вимогу ОСОБА_1 та підтвердив той факт, що дійсно відповідач ОСОБА_2 01.06.2015 року взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі один мільйон триста тисяч гривень та написала позивачеві розписку про отримання цієї суми у якій вказала строк її повернення, але в силу тяжкого фінансового становища ОСОБА_2 не мала можливості в строк, вказаний у розписці, повернути суму позики. Дійсно, ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 з вимогою про повернення суми позики, але до цього часу відповідач борг не погасила ані повністю, ані частково. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 і визнає той факт, що вона позичала у ОСОБА_1 гроші у сумі 1300000 грн., але не бажає, щоб дана позовна заява була задоволена.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що:

- 01 червня 2015р. ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1300000 грн. у борг з терміном повернення в повному обсязі до 01 листопада 2015р., про що відповідач ОСОБА_2 написала власноруч розписку та передала її позивачці ОСОБА_1 (а.с.6);

- 01 листопада 2015р. ОСОБА_2 суму боргу не повернула, що було підтверджено у суді її представником;

- ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ОСОБА_2 з вимогою в усній форму про повернення суми позики у розмірі один мільйон триста тисяч гривень, і дане у суді підтверджено представником ОСОБА_2;

- до 30.12.2015року до часу звернення ОСОБА_1 до суду, ОСОБА_2 суму боргу не повернула, також вона не повернула дану суму і до часу розгляду даного позову, про що свідчать пояснення, як позивача, так і представника відповідача.

Таким чином, у суді було з достовірністю встановлено, що між ОСОБА_1, як позикодавцем, з однієї сторони, та ОСОБА_2, як позичальникові, з другої сторони, 01 червня 2015 року було укладено договір позики, який згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, укладено у письмовій формі, шляхом надання ОСОБА_2 розписки, що передбачено ч. 2 ст. 1047 ЦК України в якій вказано, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як встановлено в судовому засіданні, до теперішнього часу позичальником ОСОБА_2 не було повернуто позикодавцеві ОСОБА_1 суму позики у розмірі 1300000 грн., що й підтверджується поясненнями позивача та представника відповідача.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Зважаючи на наведені обставини, суд вважає про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 борг по позиці у сумі 1300000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 62, 64, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, борг у сумі 1300000 гривень (один мільйон триста тисяч гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міьскрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: