АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9192 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Коробенко С.В.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укргазбанк»

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення

середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 13 травня 2016 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укргазбанк» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, згідно наказу № 32-П від 05.03.2007 р. позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПАТ АБ «Укргазбанк» (т.1, а.с.114).

Рішенням Наглядової ради від 19 листопада 2014 р. (протокол №14) було затверджено принципи побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк», в якому визначено принципи оптимальної чисельності персоналу, уніфікації та стандартизації структурних підрозділів банку (т.1, а.с.116-117).

Протоколом Правління АБ «Укргазбанк» № 3 від 19 січня 2015 р. прийнято рішення про приведення організаційної структури у відповідність до Принципів побудови організаційної структури АБ «Укргазбанк» (т.1, а.с.119-124).

У зв»язку із виконанням рішень Правління банку було створено нові департаменти, управління, відділи, а також змінено назви та частково скорочено деякі служби банку.

3.02.2015 р. Правлінням АБ «Укргазбанк» було прийнято рішення (протокол №8) про скорочення після фактичного вивільнення працівників деяких структурних підрозділів, у тому числі, в складі Департаменту ризик-менеджменту, в якому заступником директора працював ОСОБА_1 (т.1, а.с.126-128).

Цього ж дня, наказом №65 від 03.02.2015 р. у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, скорочення структурних підрозділів головної установи банку, значним зменшенням обсягів робіт та операційного завантаження працівників було прийнято рішення про скорочення з 3 квітня 2015 р. штату працівників головної установи, в тому числі - посади заступника директора Департаменту ризик-менеджменту, яку займав ОСОБА_1 (т.1, а.с.129-135).

9 лютого 2015 р. ОСОБА_1 був письмово попереджений про майбутнє звільнення (т.1, а.с.136).

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Так, обгрунтовуючи позов позивач, зокрема, посилався на те, що після прийняття рішення про створення нових управлінь та відділів у Департаменті ризик-менеджменту, йому не були запропоновані посади у новостворених підрозділах, а були зайняті іншими людьми, в т.ч. і тими, які раніше в банку не працювали.

Проте, судом встановлено, що працівники ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були прийняті на роботу ще до того, як позивач був попереджений про наступне звільнення, а тому, суд першої інстанції правильно вважав, що відповідач не мав обов'язку пропонувати позивачу зазначені посади на момент їх зайняття іншими особами. (т.1, а.с. 169-183).

Судом також встановлено, що у день попередження про майбутнє вивільнення позивачу були запропоновані для працевлаштування 134 вакантні посади у системі ПАТ АБ «Укргазбанку», від яких він відмовився. Вказані обставини ОСОБА_1 не заперечуються.

Вподальшому, протягом двох місяців після попередження про вивільнення позивачу неодноразово пропонувалися вакантні посади, які з'являлися в банку, і від яких він також відмовився,- зокрема: 09.02.2015 р. позивачу пропонувались на вибір ще 8 посад, 10.02.2015 р. - 24 посади; 16.02.2015 р. - 17 посад, 27.02.2015 р. - 42 посади, 04.03.2015 р. - 6 посад, 10.03.2015 р. - 12 посад; 18.03.2015 р. - 5 посад, 23.03.2015 р. - 17 посад, 31.03.2015 р. - 17 посад, 02.04.2015 р. - 4 посади, 7.04.2016 р. - 14 посад. (т.1, а.с. 139-161).

Загалом, за період, який передував звільненню, позивачу пропонувалося 300 вакантних посад.

Відповідно до п.2.1 Порядку подання форми звітності №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії), затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 р. №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Як вбачається з матеріалів справи, усі відображені у звітах 3-ПН вакантні посади, які, як стверджував позивач, йому не пропонувались, насправді наявні у переліках посад, від яких він відмовився.

Так, суд обґрунтовано не взяв до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він міг би претендувати на посади звільнених працівників ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, які йому не було запропоновано, оскільки, вони є безпідставними, т.я. ці посади, крім посади ОСОБА_18, також підлягали скороченню і були скорочені наступного дня після їх звільнення, та спростовуються наданими суду письмовими доказами.

Встановлено, що ОСОБА_17 звільнився з посади юриста 13.02.2015 р. (наказ №59-П від 12.02.2015 р. ) та наступного робочого дня ця посада була скорочена (наказ №42-ШP від 16.02.2015 р.). (т.1, а.с.83-84);

ОСОБА_21 було звільнено з посади головного фахівця відділу помічників, референтів та секретарів 24.02.2015 р., та наступного робочого дня 27.02.2015 р. її посада була скорочена (т.1, а.с.85-86);

ОСОБА_20 було звільнено з посади заступника директора адміністративно- господарського департаменту 04.03.2015 р., а наступного робочого дня 06.03.2015 р. її посада була скорочена (т.1, а.с. 100-101);

ОСОБА_18 було звільнено з посади директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами 16.02.2015 р. (наказ №62-П від 16.02.2015 р.). Наступного дня на цю посаду було переведено заступника директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами - ОСОБА_22 При цьому, роботодавцем було розглянуто відповідність кваліфікації і продуктивності праці позивача в порівнянні з іншим претендентом на цю посаду та встановлено, що згідно ст.42 КЗпП України ОСОБА_22 мав переважне право обійняти посаду директора департаменту, про що складено Висновок від 10.02.2015 р. (т.2, а.с.208). Після переведення ОСОБА_22 на посаду директора департаменту по роботі з VIP-клієнтами, цього ж робочого дня посаду заступника директора департаменту було скорочено, а тому, ця посада також не могла бути запропонована ОСОБА_1 (т.1, а.с.90).

Крім того, такі ж обставини, а саме, що після звільнення ОСОБА_17, ОСОБА_21, ОСОБА_20 та інших працівників їх посади були скорочені на наступний робочий день, а тому, не вважались вакантними та не могли бути запропоновані іншим працівникам, були встановлені і викладені висновки в ухвалах апеляційного суду м. Києва в аналогічних справах : від 08.10.2015 р. у справі №22-ц/796/12904/2015 (за апеляційною скаргою ОСОБА_23 в інтересах ОСОБА_24), від 29.10.2015 р. в справі №22-ц/796/13934/2015 (за апеляційною скаргою ОСОБА_23 в інтересах ОСОБА_25), від 26.11.2015 р. у справі 22-ц/796/14279/2015 (за апеляційною скаргою ОСОБА_23 в інтересах ОСОБА_26.), від 03.03.2016 р. у справі №22-ц/796/3036/2016 (у справі за позовом ОСОБА_27 до ПАТ АБ «Укргазбанк». Зазначені справи є аналогічними,містять однорідні вимоги, тому, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України дані обставини не потребують доказування.

Що стосується доводів позивача стосовно незапропонування йому посади директора обласної філії у м.Миколаєві, то судова колегія вважає, що ці доводи не відповідають дійсності, оскільки, ця посада позивачу фактично пропонувалася і він від неї відмовився, про що він сам зазначав у своїх письмових поясненнях (а.с.27-28, т.3).

Проте, що стосується доводів щодо розміру заробітної плати, який існував на той час - 10 тис. грн., який не влаштовував позивача, і що вподальшому, після прийняття на цю посаду іншого працівника, розмір заробітної плати було збільшено, - то вони також не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки, чинним трудовим законодавством передбачено обов»язок адміністрації запропонувати вивільненому працівникові наявні вакантні посади на підприємстві, а не збереження розміру заробітної плати, яку отримував вивільнений за скороченням штату працівник, або її збільшення.

Згідно ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Обов'язок у цій частині покладено на роботодавця ч.2 ст. 49-2 КЗпП України.

З наведеного слідує, що при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч.2 ст.42 КЗпП України, згідно якої коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Судом також враховано, що лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців.

Однак, як встановлено судом, позивач не погоджувався на переведення на інші посади та не довів, що банк безпідставно надав перевагу іншому працівнику, який займав таку ж посаду.

Згідно п.19 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, роз»яснено, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, і водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника з зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Дана вимога закону відповідачем була дотримана та позивачем не оспорюється.

Так, Позивача було звільнено через два місяці після його попередження на підставі наказу № 140-П від 08 квітня 2015 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. (Том 1, а.с. 115)

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, при розгляді трудових спорів, пов»язаних іззвільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Згідно ст.64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Тому, суд правильно вважав, що доцільність змін штату підприємства, є правом юридичної особи, а не є компетенцією суду, оскільки, це суперечить принципу здійснення ефективності підприємницької діяльності та ст.64 ГК України (Рішення Верховного Суду і країни від 12.04.2007р. по справі № 6-27903св06 «про поновлення на роботі»); тобто, з точки зору закону суд не має права входити в обговорення доцільності таких заходів та скорочення штату працівників, а лише зобов'язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

Так, матеріалами справи підтвержується та не спростовано позивачем, що в АБ «Укргазбанк» відбулись зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників.

Відповідно до положень ч.ч.2 та 3 ст.49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Судом встановлено, що дані вимоги закону відповідачем виконані шляхом направлення 29 грудня 2014 р. повідомлення Первинній профспілковій організації АБ «Укргазбанк». Будь-яких заперечень щодо цього профспілковий комітет банку не висловлював. (т.1, а.с.118).

Відповідачем було також дотримано вимог ст.43 КЗпП України щодо отримання згоди на звільнення позивача за п.1 ст40 КЗпП України.

Встановлено, що 20 березня 2015 р. відбулось засідання профкому працівників АБ «Укргазбанк» (протокол №3 - т.1, а.с. 164-168), і керуючись ст.43 КЗпП України профком надав згоду адміністрації АБ «Укргазбанк» на звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що звільнення позивача з роботи було проведено із дотриманням вимог чинного законодавства.

Також, суд правильно вважав, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо особи голови профспілкового комітету ОСОБА_28, зокрема, що на нього чинився моральний тиск, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. До того, ж ця особа не є роботодавцем.

Оскільки судом встановлено, що порушень під час звільнення позивача не було, і немає підстав для задоволення позову в цій частині, тому, суд також правильно вважав, що немє підстав і для задоволення позову в частині моральної шкоди.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 13.05.2016 р. - залишити без змін. Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :