Справа № 362/1705/15-ц Головуючий у І інстанції Орда О. О.
Провадження № 22-ц/780/3517/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 33 21.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Березовенко Р.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталася 22.11.2013 на 47 км дороги м. Київ - м. Одеса з вини відповідача було пошкоджено його автомобіль марки Тойота Камри державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок чого позивачу заподіяно матеріальний збиток в розмірі 133 411,92 грн. відповідно до авто-товарознавчого експертного дослідження № 10/4 від 27.12.2013 р.

Вина відповідача підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2013, якою відповідача визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Оскільки цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, було застраховано в ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова компанія»», страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування за полісом в межах ліміту відшкодування в розмірі 49490,00 грн. за виключенням франшизи в сумі 510,00 грн.

Також в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду.

Оскільки розмір заподіяної матеріальної шкоди перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача, як з особи, винної у скоєнні ДТП, різницю між розміром заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 83 921,92 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 83921,92 грн. матеріальної шкоди, 800 грн. моральної шкоди та судовий збір в сумі 847, 22 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не з'ясовано всі обставини справи, не надано належної правової оцінки доказам, які були долучені до матеріалів справи та розглянуто справу однобічно, а саме в обґрунтування стягнення різниці між розміром заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням було покладено висновок експертного дослідження № Ш 122 від 27.12.2013 в якому значно завищена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а не звіт № 5412 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 06.01.2014 в якому зазначена реальна вартість такого ремонту автомобіля.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу по забезпеченому транспортному засобу Citroen C-Elysee д.н.з НОМЕР_2 було застраховано в ПАТ СК «Українська страхова компанія», поліс №АС/8342108. Вказаним полісом також передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третьої особи, становить 50000,00 грн., франшиза 510,00 грн. (а.с.64)

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2013 р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 22.11.2013 р. на 47 км а/д Київ-Одеса, внаслідок якої належний позивачу автомобіль «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження.(а.с.7)

Відповідно до висновку експертного дослідження № Ш 122 від 27.12.2013 р матеріальний збиток заподіяний власникові автомобіля Тойота Камри, д.н.з НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження становить 133411,92 грн, при цьому експерт при проведенні дослідження визначив ринкову вартість пошкодженого автомобіля яка складає, розмір матеріальних збитків з врахуванням коефіцієнта зносу та втрати товарної вартості.

Із звіту № 5412 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 06.01.2013 року вбачається, що визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля Тойота Камри д.н.з НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП з урахуванням середніх розцінок на роботи по ремонту автомобілів виробництва країн дальнього зарубіжжя на авто-сервісних підприємствах Черкаського регіону складає 82768,25 грн.

Позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 49 490,00 грн., невідшкодованими (непокритими страховим відшкодуванням) залишились збитки в розмірі 83 921,92 грн.

Таким чином, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що саме з вини відповідача було пошкоджено в ДТП транспортний засіб позивача, а також з недостатності здійсненої страхової виплати для відшкодування матеріальної шкоди позивачу відповідачу слід сплатити різницю між розміром заподіяної шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч.2ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та в п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р., коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. У випадках стягнення на користь потерпілого вартості пошкодженого майна (при відшкодуванні збитків) враховується зношеність пошкодженого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, у звіті № 5412 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 06.01.2013 не зазначено розміру втрати товарної вартості на відшкодування якої позивач має право, при цьому вартість відновлювального ремонту визначено тільки в Черкаському регіоні, що обмежує право позивача на проведення відновлювального ремонту в інших регіонах, оскільки місце реєстрації позивача не може свідчити про, те що позивач мешкає саме в Черкаському регіоні

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції взяв до уваги висновок експертного дослідження № Ш 122 від 27.12.2013 щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля за яким матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Тойота Камрі д.н.з. НОМЕР_1 становить 133411,92 грн. При цьому експертом був зроблений розрахунок з врахуванням втрати товарного вигоду та при цьому не було обмежень щодо ремонту автомобіля лише Черкаським регіоном.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно виходив з того, що величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Так, за змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості

Пункт 1.6. Методики визначає, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та застосовано норми матеріального права, що регулюють порядок стягнення матеріальної та моральної шкоди, що завдані в результаті вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доказам, що містяться в матеріалах справа надана належна правова оцінка, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді