У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді АгрікольБанк», про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позов, обґрунтовуючи його тим, що з грудня 2007 року вона з відповідачем проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. У період спільного проживання відповідач набув право власності на земельні ділянки, сторони здійснили будівництво житлового будинку літ. А-2 за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб зареєстрували 21 листопада 2008 року, у період якого здійснили будівництво, ремонт та облаштування житлового будинку літ. Б-1 за адресою: АДРЕСА_1, придбали автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado» та «Toyota Venza». У червні 2014 року фактично припинили шлюбні відносини.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила встановити факт її проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2008 року, визнати спільною сумісною власністю земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,0499 га; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,14 га; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1; автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», 2012 року випуску; автомобіль «Toyota Venza», 2013 року випуску; майно, придбане у житловий будинок Б- 1, здійснити поділ вказаного майна, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за Ѕ частку майна в житловому будинку Б-1 в розмірі 84 506 грн, за Ѕ частку вартості автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» в розмірі 211 349 грн.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року позов задоволено в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року скасовано.

В задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що у зв'язку зі встановленням факту спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2007 року по 21 листопада 2008 року та доведенням позивачем факту придбання сторонами в період спільного проживання та перебування у шлюбі спірного майна, враховуючи принцип рівності часток подружжя та ненадання відповідачем доказів, які б спростовували позовні вимоги.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що при вирішенні даного спору не в повній мірі встановлено обсяг спільно нажитого майна, не встановлено наявність іншого майна, придбаного сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Відповідно до ст.ст. 60, 61, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися відносини, що притаманні подружжю.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна подружжя, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович