УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Ситнік О.С.,Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про захист прав споживача, стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму неповернутого вкладу в розмірі 8 332 доларів США, 418,52 доларів США несплачених процентів за договором, 121,90 доларів США пені згідно із Законом України «Про захист прав споживачів», 833,20 доларів США пені згідно із Законом України «Про платіжні системи», 3 % річних від простроченої суми за користування грошовими коштами у розмірі 121,90 доларів США і 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_6 обґрунтовував тим, що між ОСОБА_7, правонаступником якої він є, та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладений договір банківського вкладу від 17 лютого 2012 року, за умовами якого ОСОБА_7 внесла на депозит 10 тис. доларів США на строк 13 місяців, із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2013 року, зі сплатою 10,3 % річних. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Як чоловік спадкодавця він (позивач) успадкував право на вказаний вклад.

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до банку з проханням повернути суму вкладу та виплатити проценти, у чому йому було відмовлено із посиланням на те, що договір пролонговано на новий строк до 17 квітня 2014 року, а позивач не одержав свідоцтво про право на спадщину. 17 квітня 2014 року строк дії договору закінчився, у зв'язку із чим 22 квітня 2014 року позивач написав відповідачу заяву про повернення коштів та виплату процентів. 22 квітня 2014 року йому було виплачено 332 долари США нарахованих процентів на вклад та 668 доларів США суми вкладу. 23 квітня 2014 року позивач отримав від банку ще 1 тис. доларів США суми вкладу, решту вкладу з нарахованими процентами не повернуто.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6 просив задовольнити позов.

Справа слухалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором банківського вкладу «Строковий» від 17 лютого 2012 року в розмірі 8 332 доларів США, проценти на вклад за час фактичного користування коштами в період з 17 квітня по 12 жовтня 2014 року включно у розмірі 418,52 доларів США, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу за період з 17 квітня по 12 жовтня 2014 року включно у розмірі 121,90 доларів США, пеню за прострочення виконання доручення ОСОБА_6 від 22 квітня 2014 року за період з 23 квітня по 12 жовтня 2014 року в розмірі 833,20 доларів США.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову та ухвалено у цій частині нове рішення суду.

Стягнуто із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором банківського вкладу «Строковий» від 17 лютого 2012 року в розмірі 8 087,48 доларів США, проценти на вклад у розмірі 3,86 доларів США, 3 % річних від суми боргу в розмірі 2 696 грн 12 коп.

У задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовлено.

В частині відмови у позові рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_6 про повернення суми вкладу, процентів на вклад за час фактичного користування коштами в період з 17 квітня по 12 жовтня 2014 року та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором банківського вкладу, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року змінено в частині вирішення спору про повернення суми вкладу, процентів на вклад за час фактичного користування коштами в період з 17 квітня по 12 жовтня 2014 року та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором банківського вкладу «Строковий» від 17 лютого 2012 року в розмірі 8 332 долара США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 20 січня 2016 року становить 206 966 грн 88 коп., проценти на вклад у розмірі 3,86 доларів США, 3 % річних від суми боргу в розмірі 2 696 грн 12 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року і залишити в силі заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про повернення суми вкладу, нарахування 10,3 % процентів на вклад за 178 днів та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При розгляді справи судами попередніх інстанцій встановлено, що 17 лютого 2012 року між ОСОБА_7 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу, за умовами якого ОСОБА_7 внесла на депозит банку 10 тис. доларів США на строк 13 місяців, із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2013 року, зі сплатою 8,8 % річних. Датою вимоги пролонгованого вкладу визначено дату, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного строку від дати укладення договору.

Договором від 17 лютого 2012 року внесено зміни до п. п. 1.2, 1.5 договору банківського вкладу, вказані пункти викладено у новій редакції: «1.2 Банк відкриває на ім'я вкладника вкладний рахунок за вкладом на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_1, надалі - Рахунок-кореспондент. На цей Рахунок-кореспондент Банк перераховує нараховані проценти за збереження Вкладу та Вклад по закінченню строку його дії.»; «1.5. Виплата процентів, нарахованих на Вклад, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил. 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 8,80 % річних. 1.5.2. Гарантована надбавка до стандартної процентної ставки, вказаної в п. п. 1.5.1. Договору, становить 1,5 % річних та стосується виключно першого строку дії вкладу. Загальна процентна ставка становить 10,3 % річних та діє із 17 лютого 2012 року по 17 березня 2012 року включно. Загальна процентна ставка становить 10, 3 % річних та діє із 17 березня 2012 року по 17 серпня 2012 року включно. Із 17 серпня 2012 року по 17 березня 2013 року включно проценти на вклад нараховуються за стандартною процентною ставкою, зазначеною у п. п. 1.5.1. Договору»; «1.5.3. Зазначені в п. п. 1.5.1. та п. п. 1.5.2. Договору ставки стосуються виключно першого строку дії Вкладу та можуть бути змінені для випадку переукладення Договору на новий строк на умовах, зазначених в Правилах.».

Договором банківського вкладу на вимогу «Для виплат» від 17 лютого 2012 року № НОМЕР_1, укладеним між ОСОБА_7 та ПАТ «ВіЕйБі Банк», погоджено, що виплата процентів, нарахованих на вклад за вимогою за ставкою 0,1 % річних, здійснюється згідно з умовами Договору та Правил (п. 1.4.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Як чоловік спадкодавця ОСОБА_6 успадкував право на вказаний вклад та 10 грудня 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Заявою від 22 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу та процентів на суму вкладу. 22 та 23 квітня 2014 року банк повернув позивачу 2 тис. доларів США.

З урахуванням положень ст. 335 ЦПК України, висновків вказаної вище ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року та вимог і підстав уточненої позовної заяви (а. с. 44-45) предметом касаційного розгляду в даному випадку є перевірка в межах касаційної скарги правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в частині вирішення спору щодо позовних вимог ОСОБА_6 про:

- стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь 8 332 доларів США неповерненого станом на 12 жовтня 2014 року банківського вкладу з підстав, передбачених ст. ст. 599, 1058 ЦК України;

- стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь 418,52 доларів США несплачених за договором банківського вкладу процентів з розрахунку процентної ставки 10,3 % річних за час фактичного користування банком коштами позивача в період з 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року (178 дні) з підстав, передбачених ч. 5 ст. 1061 ЦК України;

- стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь позивача 121,90 доларів США, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а саме неповернення суми вкладу за договором банківського вкладу в розмірі 8 332 доларів США в період з 17 квітня 2014 року по 12 жовтня 2014 року (178 дні) з підстав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вирішуючи спір у цій частині, суд першої інстанції встановив, що відповідачем не спростовано доводів позивача про наявність невиплаченого банком боргу за банківським вкладом на суму 8 332 долари США (вимоги позову), що вбачається з наявної у матеріалах справи відповідної виписки за особовими рахунками за період з 5 по 6 червня 2014 року (вихідний залишок - 8 334 а. с. 12), яка досліджувалася судом першої інстанції при розгляді справи. Апеляційний суд погодився з встановленими судом першої інстанції обставинами і доводи касаційної скарги не містять посилань на їх спростування.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України від 7 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Умовами договору банківського вкладу від 17 лютого 2012 року (п. 1.7) передбачено, що датою вимоги вкладником вкладу є 17 березня 2013 року. Дата вимоги вкладником пролонгованого вкладу - дата, що співпадає з першим днем по закінченню кожного наступного року від дати укладення договору. Умови пролонгації вкладу для кожного окремого депозитного продукту оголошені на сайті банку.

Заявою від 22 квітня 2014 року ОСОБА_6 звернувся до банку із вимогою про повернення вкладу та процентів на суму вкладу, посилаючись на те, що 17 квітня 2014 року закінчився строк дії депозитного вкладу з врахуванням його пролонгації.

З урахуванням встановленої наявності невиплаченого банком боргу за банківським вкладом на суму 8 332 долари США та неповернення відповідачем його в добровільному порядку, керуючись нормами ст. 1058 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновків про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача вказаної суми боргу.

Колегія суддів апеляційного суду не погодилася з висновками районного суду щодо стягнення вказаної суми боргу у доларах США, пославшись на те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання (усіх складових грошового зобов'язання) є національна валюта України - гривня (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

Апеляційний суд визначив еквівалент стягнення боргу по банківському вкладу на суму 8 332 долари США в національній валюті України за курсом Національного банку України станом на 20 січня 2016 року (дата ухвалення апеляційним судом рішення у справі), а саме 206 966 грн 88 коп.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення 418,52 доларів США несплачених за договором банківського вкладу процентів з розрахунку процентної ставки 10,3 % річних за час фактичного користування банком коштами позивача в період з 17 квітня 2014 року (момент закінчення строку дії депозитного вкладу з врахуванням його пролонгації) по 12 жовтня 2014 року (дата визначена позивачем в уточненій позовній заяві), суд першої інстанції керувався ч. 5 ст. 1061 ЦК України і виходив з доведеності та обґрунтованості позову в цій частині.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду щодо підставності позовних вимог про стягнення несплачених за договором банківського вкладу процентів, однак дійшов висновків, що процентну ставку слід розраховувати не 10,3 % річних, як передбачено у п. 2 договору про внесення змін до договору банківського вкладу «Строковий», укладеного між банком та вкладником 17 лютого 2012 року (а. с. 4, зворот), а слід розраховувати у відповідності до умов п. 1.4 договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» від 17 лютого 2012 року, тобто з розрахунку 0,1 % річних, що становить 4,06 доларів США (еквівалент 100 грн 85 коп.). Саме таку суму несплачених за договором банківського вкладу процентів стягнуто апеляційним судом на користь позивача у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Якщо договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов'язання за ним, то підлягають застосуванню норми ст. 1070 ЦК України (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року № 6-956цс16).

Апеляційний суд послався на умови вказаного вище договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» (п. 1.4) як підстави визначення розміру процентної ставки (0,1 % річних) для обрахунку несплачених за договором банківського вкладу процентів за час фактичного користування банком коштами позивача в період після закінчення терміну дії договору банківського вкладу та неповернення виконання грошового зобов'язання за ним.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення 3 % річних в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, в розмірі 121,90 доларів США районний суд виходив з того, що такі вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, оскільки такі відповідні наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені законом. При цьому, судом у заочному рішенні наведено відповідні розрахунки.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову у цій частині, однак визначив еквівалент стягнення таких збитків у національній валюті України за курсом Національного банку України станом на 20 січня 2016 року (дата ухвалення апеляційним судом рішення у справі), а саме 3 028 грн. Мотиви, з яких апеляційний суд виходив, вважаючи за необхідне визначити засобом погашення такої складової грошового зобов'язання національну валюту України - гривну, зазначено вище.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року № 6-352цс16).

Разом з тим, висновки апеляційного суду щодо предмета та підстав позову є передчасними у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який відповідно до частини другої статті 1228 ЦК України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно із ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов'язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов'язаним з особою останнього. У такому разі права й обов'язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб - спадкоємців.

Отже, зобов'язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям.

Вбачається, що позивач є правонаступником померлої ОСОБА_7 за договором банківського вкладу, укладеним між померлою ОСОБА_7 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» 17 лютого 2012 року, і наділений правами вкладника по зобов'язаннях та правах, передбачених первісним зобов'язанням - договором вкладу «Строковий».

Разом з тим, 17 квітня 2014 року строк дії договору вкладу «Строковий» сплинув та грошові кошти разом з процентами були перераховані на поточний рахунок вкладника за вимогою «Для виплат», на що посилається уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. у апеляційній скарзі і це не спростовано судами чи позивачем при розгляді справи. З того часу між сторонами характер правовідносин було змінено.

Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість доводів суду першої інстанції щодо предмета та підстав позову в апеляційному порядку, з урахуванням правових висновків касаційного суду, висловлених в ухвалі від 04 листопада 2015 року, не звернув увагу на ту обставину, що характер правовідносин первісного зобов'язання змінився для його сторін.

При цьому, апеляційний суд не перевірив наявності/відсутності у позивача (як спадкоємця сторони основного зобов'язання) права вимоги по відношенню до ПАТ «ВіЕйБі Банк» за трансформованим зобов'язанням у вигляді договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» (договору рахунку).

Апеляційний суд не мотивував належним чином своїх висновків щодо розповсюдження на позивача в порядку спадкування умов трансформованого зобов'язання у вигляді вказаного вище договору банківського вкладу на вимогу «Для виплат» (договору рахунку), тому висновки апеляційного суду про помилковість доводів районного суду про існування між сторонами у справі зобов'язальних правовідносин по первісному зобов'язанні - договору вкладу «Строковий», у тому числі щодо розміру процентів за користування депозитними коштами, є такими, що ґрунтуються на припущеннях.

За правилами ч. 4 ст. 60, ст. ст. 213, 214 ЦПК України судове рішення у справі не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому оскаржуване в касаційному порядку рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року визнати законним і обґрунтованим не можна, воно підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:М.В. Демяносов А.О. Леванчук О.С. Ситнік О.В. Ступак