Справа № 212/312/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді ; ОСОБА_1

при секретарі ; ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 за участю представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» - ОСОБА_8, цивільну справу за позовом;

ОСОБА_4 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 у своїй позовній заяві суду зазначив, що він працював у ОСОБА_6 акціонерному товаристві «Євраз ОСОБА_7» у період 31 травня 1982 року по 18 березня 2011 рік на різних професіях і посадах.

Рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 від 18 червня 2014 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на його користь було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 4512 гривень 09 копійок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Він звільнений з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» і йому з вини відповідача в справі не були виплачені всі суми, що повинні були виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Визначена судом сума стягнення виплачена йому ОСОБА_6 акціонерним товариством «Євраз ОСОБА_7», і день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 963 робочих днів, середній заробіток на момент звільнення 183 гривні 40 копійок.

Він вважає, що з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на його користь повинна бути стягнена сума, передбачена ст. 117 КЗпП України 176614 гривень 20 копійок, з розрахунку 963 робочих днів затримки помножені на середній заробіток 183 гривні 40 копійка.

Бездіяльність ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті йому заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що він відчуває душевні страждання, такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав.

Тому він просить стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у 176614 гривень 20 копійок, та моральну шкоду у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Представник позивача в справі у судовому засіданні позовні вимоги позивача в справі підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені вище факти.

Представник відповідача в справі у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, 09 грудня 2014 року позивач в справі отримав кошти у розмірі 4512 гривень 09 копійок згідно рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 від 18 червня 2014 року, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

У п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача в справі або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином він вважає що суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має врахувати положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач в справі мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, в також ту обставину, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача в справі та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві в справі.

Також, керуючись абзацом 5, п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі задоволення позовних вимог позивача в справі, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він просив суд, навести в рішенні розрахунки, з яких виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, також визначити зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначити в резолютивній частині рішення.

Також він вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому на його думку під моральною шкодою, відповідно до чинного законодавства, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абз. 1 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач в справі виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, позивач в справі в обґрунтуванні факту завдання йому моральної шкоди вказує: «Бездіяльність відповідача в справі щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті позивачу в справі заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що позивач в справі відчував і відчуває душевні страждання. Такий стан не дає позивачу в справі можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав.» При цьому, позивач в справі не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до абз. 2 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивач в справі зобов'язаний вказати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві в справі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач в справі оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди.

Тому на підставі викладеного він просить суд в задоволені позовних вимог позивача в справі, щодо стягнення на користь позивача в справі середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити повністю.

ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено що, позивач в справі працював на підприємстві відповідача в справі у період з 31 травня 1982 року по 18 березня 2011 рік на різних професіях і посадах.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року, залишено без змін рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_3 від 18 червня 2014 року за позовом ОСОБА_4, яким стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_7» на користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 4512 гривень 09 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_7» судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

09 грудня 2014 року позивач в справі отримав кошти у розмірі 4512 гривень 09 копійок згідно вищезазначеного рішення суду, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач в справі звільнився з підприємства відповідача в справі і йому з вини відповідача в справі не були виплачені всі суми, що повинні були йому виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Оскільки визначена судом сума стягнення виплачена ОСОБА_6 акціонерним товариством «Євраз ОСОБА_7» позивачу в справі лише 09 грудня 2014 року, тому день виплати цієї суми і є днем фактичного розрахунку відповідача в справі щодо виплати заробітної плати позивачу в справі за час його роботи. Час затримки виплати з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 963 робочих днів, середній заробіток позивача в справі на момент звільнення складає 183 гривні 40 копійок.

Виходячи з викладеного суд вважає що з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь позивача в справі повинна бути стягнена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені, передбачена ст. 117 КЗпП України виходячи, з розрахунку 963 робочих днів затримки помножені на середній заробіток 183 гривні 40 копійок, але визначаючи суму відшкодування суд вважає її значно завищеною, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнена суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_4 частково у сумі 4600 гривень 00 копійок.

Також суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, але сума, яку він вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь позивача в справі у відшкодування йому немайнової шкоди, - 1000 гривень 00 копійок, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача в справі на користь держави сума судового збору в сумі 1378 гривні 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-214, ЦПК України, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства Євраз ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в сумі, 4600 гривень 00 копійок, та у відшкодування моральної шкоди, в сумі - 1000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства Євраз ОСОБА_7 на користь державного бюджету України судовий збір в сумі 1378 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_3 протягом десяти днів з дня виготовлення судом повного тексту цього рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. М. Водоп"янов