РІШЕННЯ

Іменем України

25 лютого 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

заінтересованої особи ОСОБА_3,

представника заінтересованої особи ОСОБА_4,

представника органу опіки та піклування ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про встановлення факту батьківства, заінтересовані особи ОСОБА_3, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 з заявою, в якій просить встановити факт того, що батьком дитини ОСОБА_6, який народився 02.11.2002 року в м. Бердянську Запорізької області, є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 05.06.2015 року в м. Бердянську, зобовязати відділ ДРАЦС по м. Бердянську Бердянського МРУЮ у Запорізькій області внести зміни до актового запису №796 від 27.11.2002 року про народження дитини ОСОБА_6, а саме змінити запис про батька «Ташев Артем Іванович» на «ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1». В обґрунтування заяви зазначила що з 1996 року вони з ОСОБА_7 мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, спільно робили покупки необхідні для їх сімї, купували одяг та інші побутові речі. Згодом вона завагітніла від ОСОБА_7 та 02.11.2002 року народила сина ОСОБА_6 27.11.2002 року вона зареєструвала народження сина у відділі РАЦС Бердянського МРУЮ. Запис про батька дитини в актовому записі №796 був записаний за її вказівкою. Не зважаючи на те, що ОСОБА_7 не звернувся до відділу РАЦС з заявою про своє батьківство, він завжди визнавав себе батьком дитини. На протязі всього часу вагітності ОСОБА_7 виявляв турботу про неї, допомагав по господарству, купував фрукти та ліки, одяг для майбутньої дитини, відвідував її та дитину у пологовому будинку. Після виписки з пологового будинку ОСОБА_7 забрав її з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали АДРЕСА_1. У 2003 році вони разом переїхали на постійне місце проживання у квартиру ІНФОРМАЦІЯ_2, де мешкали разом до моменту смерті ОСОБА_7, 05.06.2015 року. ОСОБА_7 займався вихованням сина, опікувався ним, цікавився його успіхами у школі, купував йому іграшки та дитячі книжки, утримував його матеріально. Батьківство померлого ОСОБА_7 відносно ОСОБА_6 підтверджується також висновком молекулярно-генетичного аналізу ДНК. Встановлення факту батьківства необхідно для прийняття спадщини неповнолітнім ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 (а.с.27, 28) в судовому засіданні заяву підтримали посилаючись на обставини викладені в ній. Додатково суду пояснили, що після виписки з пологового будинку ОСОБА_7 забрав ОСОБА_1 з дитиною та привіз до своїх батьків, які мешкали АДРЕСА_1. В помешканні заявника, по вул. Ульянових 9, в квартирі №7, робився ремонт. У 2003 році вони разом переїхали на постійне місце мешкання у вказану квартиру по вул. Ульянових, де мешкали до моменту смерті ОСОБА_7, 05.06.2015 року. Місце проживання чоловіка було зареєстровано за адресою проживання його матері. ОСОБА_7 завжди визнавав себе батьком ОСОБА_8, виконував батьківські обовязки щодо сина, але до відділу РАЦС з заявою про реєстрацію його батьком дитини за життя не звернувся. Спочатку причиною був спір про імя дитини і ОСОБА_7 з цих причин не захотів йти до РАГСу, а потім це питання вже не виникало. У травні 2015 року ОСОБА_7 потрапив у лікарю з тяжкою травмою, перебував у непритомному стані. З метою підтвердження батьківства ОСОБА_7І вона вирішила провести тест ДНК на батьківство і звернулася до медичного центру «ДІА-сервіс». Медичною сестрою було здійснено забір біологічних матеріалів у ОСОБА_7 і ОСОБА_6. За наслідками проведеного дослідження ДНК батьківство ОСОБА_7 підтверджено. Просять заяву задовольнити в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 (а.с.25, 26) в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечують посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с.21). Додатково ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_7 зійшлися і стали проживати разом з 1996 року. Син забирав ОСОБА_1Є з дитиною з пологового будинку. Після народження дитини протягом пяти місяців вони проживали у неї. У цей час ОСОБА_7 з її чоловіком робили ремонт в квартирі АДРЕСА_2. Після закінчення ремонту ОСОБА_7 з ОСОБА_1 та дитиною переїхали жити у вказану квартиру. Син купляв холодильник, телевізор, антену, пральну машину, меблі у цю квартиру. Артем визнавав ОСОБА_6 своїм сином, називав його сином, а дитина називала його батьком. Чому син не був зареєстрований батьком ОСОБА_8 одразу після його народження не знає. Знає, що син згодом пропонував ОСОБА_1 зареєструвати сина на себе, але остання відмовилася посилаючись на те, що дитина вже звикла до свого прізвища. З ОСОБА_6 вона спілкувалася, забирала його з дитячого садка, гуляла з ним. Але онуком вона його не вважає бо аналіз ДНК було проведено без її згоди, результати аналізу вона не визнає. Спору про право між нею та позивачкою на сьогодні не має. Проти визнання факту батьківства ОСОБА_7 щодо ОСОБА_6 вона заперечує тільки з тих підстав, що ОСОБА_1 за життя сина не хотіла реєструвати його місце проживання у своїй квартирі, а також тому, що вона відмовилася сама реєструвати ОСОБА_7 батьком дитини, посилаючись на те, що дитина звикла до свого прізвища.

Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради ОСОБА_5 вважає заяву такою, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні було зясовано і не заперечувалося заінтересованою особою ОСОБА_3, що ОСОБА_7 визнавав себе батьком ОСОБА_8, забрав дитину з пологового будинку, займався його вихованням, матеріально забезпечував. ОСОБА_7 і ОСОБА_1 з 1996 року жили однією сімєю, вели спільне господарство, опікувалися один одним і своєю дитиною. Додатково суду пояснила, що вона особисто проводила з дитиною бесіду, в ході якою зясовано, що ОСОБА_6 дуже засмучений через смерть ОСОБА_7, якого сприймав своїм батьком. ОСОБА_3 вважає своєю бабусею.

Представник відділ ДРАЦС у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.20, 38, 39).

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено наступне:

- пункт 3: « Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

- пункт 7: « У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК.

Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи».

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам розяснено наступне: «Суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в

разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх

з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та

сім'ю України ( 2006-07 )…

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж

такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю,

опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття».

Згідно зі ст.ст.234, 256 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

ОСОБА_1 звернулася до суду, в порядку окремого провадження, з заявою про встановлення факту батьківства ОСОБА_7, який помер 05 червня 2015 року, і якого вона вважає батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Таким чином до спірних правовідносин застосовуються норми ст.53 КпШС України.

За ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 1996 року проживали однією сімю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, турбувались один про одного. У 2002 році ОСОБА_1 завагітніла. 02.11.2002 року народила сина ОСОБА_6 (а.с.5).

Як вбачається з актового запису №796 від 27.11.2002 року про народження ОСОБА_6, складеного відділом ДРАЦС по м. Бердянську, при державній реєстрації народження ОСОБА_6 відомості про батька «Ташев Артем Іванович» були внесені за заявою матері (а.с.41), відповідно до ст. 55 КпШС України.

ОСОБА_7 у період вагітності цивільної дружини і після народження дитини визнавав себе батьком ОСОБА_8. Забрав дружину разом з сином з пологового будинку, опікувався сином, займався його вихованням, забезпечував матеріально.

З 2003 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_1 та сином ОСОБА_8 мешкав у квартирі АДРЕСА_3, до самої його смерті.

Встановлені обставини не заперечуються заінтересованою особою ОСОБА_3

19.05.2015 року ОСОБА_7 було госпіталізовано до травматологічного відділення Бердянської міської лікарні з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, де 05.06.2015 року він помер (а.с.6, 9).

За ініціативою ОСОБА_1, 02.06.2015 року було проведено забір біологічних матеріалів у ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для проведення тесту ДНК на батьківство. За наслідками проведеного тесту 26.09.2015 року експертною установою Естонії « ASPER BIOTECH» складено звіт відповідно до якого ОСОБА_7 є біологічним батьком дитини ОСОБА_6 з вірогідністю 99,99% (а.с.10-12).

Суд, з огляду на положення ст.59 ЦПК України, не може прийняти цей звіт як допустимий доказ у цій справі, оскільки дослідження здійснено іноземною установою, повноваження якої на проведення таких досліджень не підтверджено у судовому засіданні.

Факт визнання померлим ОСОБА_7 свого батьківства щодо дитини ОСОБА_6 було підтверджено також показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_1 мешкала з чоловіком ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 по вул. Ульянових. Шлюб між ОСОБА_1 та її чоловіком не був зареєстрований. Вони вели спільне господарство та займались вихованням сина. Артем називав ОСОБА_6 сином. Оглянувши у судовому засіданні фотокартки №7,8 впізнала на зображених та показала суду ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що знайома з ОСОБА_1Є більше сорока років. Знає ОСОБА_3 з 1995 року. У 1996 році ОСОБА_1 і ОСОБА_7 стали проживати разом ІНФОРМАЦІЯ_4. Коли у них в 2002 році народився ОСОБА_6, вони жили у ОСОБА_7. Потім знову переїхали жити на вул. Ульянових, 9. ОСОБА_7 був зареєстрований по вул. Піонерській, але завжди мешкав з ОСОБА_1 ОСОБА_7 радів, що у нього народився син, він займався вихованням дитини, піклувався про неї. Дитина дуже схожа на батька, ОСОБА_7 завжди казав, що це його дитина. Чому ОСОБА_7 не був записаний батьком дитини, вона не знає.

Свідок ОСОБА_11, сусідка заявника з 1989 року, суду показала, що ОСОБА_1 жила з ОСОБА_7 з 1996 року однією сімєю по сусідству з нею по вул. Ульянових, 9. В період вагітності ОСОБА_7 казав, що це його дитина та дуже цьому радів. Забирав дружину з дитиною з пологового будинку. Артем займався вихованням сина, гуляв з ним, відводив до дитячого садка, піклувався про нього. Він завжди визнавав своє батьківство, але чому не був записаний батьком дитини не знає. Бабуся ОСОБА_7 спілкувалася з ОСОБА_6, забирала дитину з дитячого садка.

Свідок ОСОБА_11, оглянувши предявлені заявником фотографії впізнала на зображених на фото №7 осіб та показала суду, що це ОСОБА_7 забирає з пологового будинку ОСОБА_6 з сином.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12, сусідка заявника з 2004 року, суду показала, що знає ОСОБА_3 як бабусю ОСОБА_6, яка приходила в гості, забирала його до себе, гуляла з ним. ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з сином мешкали однією сімєю в квартирі АДРЕСА_4. Вони вели спільне господарство, опікувались один одним і дитиною. Артем займався вихованням сином, водив і забирав його з дитячого садочка, оскільки ОСОБА_1 працювала допізна.

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона знайома з заявником з 2000 року. Знає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мешкали разом в будинку Наталиної матері. Потім вона завагітніла. Артем визнавав себе батьком дитини, розповідав, що відвіз дружину в пологовий будинок. Потім казав, що у них народився син. Він забирав дитину з пологового будинку, піклувався про сина, займався його вихованням. Пояснила, що на фото №1 з правого боку зображений її чоловік ОСОБА_14 з дочкою, а з лівого - ОСОБА_7 з сином ОСОБА_8.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що знає заявника та її чоловіка ОСОБА_7 з 2000 року. Часто спілкувалися, зустрічалися на свята. Наталя та Артем мешкали однією сімєю, вели спільне господарство. Коли ОСОБА_1 завагітніла, ОСОБА_7 піклувався про неї, чекав народження дитини. Коли ОСОБА_1 народила дитини, вона разом з ОСОБА_7 і родичами ОСОБА_1 забирали її з пологового будинку. Артем завжди визнавав себе батьком ОСОБА_8, піклувався про нього, займався вихованням.

Свідок ОСОБА_15, оглянувши предявлені фотографії (а.с.47-48), суду показала, що фото №7 зроблено коли ОСОБА_1 забирали з пологового будинку, вона також була присутня на цій події. На фото №6 зображені ОСОБА_7, його батько та ОСОБА_6, на фото №5 ОСОБА_7 з сином ОСОБА_8.

Встановлення факту батьківства заявниці необхідно для оформлення спадщини неповнолітнього сина після смерті батька.

З довідки Бердянської державної нотаріальної контори від 05.01.2016р. (а.с.42) вбачається, що після смерті ОСОБА_7 була заведена спадкова справа №569/2015. З заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_1, яка діяла від імені неповнолітнього ОСОБА_6

З пояснень заявниці ОСОБА_1 і заінтересованої особи ОСОБА_3 вбачається, що між ними не існує спору про право.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що факт батьківства померлого ОСОБА_7 щодо дитини ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому його необхідно встановити.

При вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п. 2.13, п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р., підставою для внесення змін до актового запису цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги заявника про внесення змін до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 в частині зміни запису про батька дитини « Ташев Артем Іванович» на «ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5».

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 15, 57-62, 64, 169, 208, 212-215, 234-235, 256-259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт того, що батьком дитини ОСОБА_6, який народився 02 листопада 2002 року в м. Бердянську Запорізької області, є ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 05 червня 2015 року в м. Бердянську.

Зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до актового запису №796 від 27 листопада 2002 року про народження дитини ОСОБА_6, а саме змінити запис про батька «Ташев Артем Іванович» на «ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_16