Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 55 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Широкової Л.В., Борисюка Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету телекомунікацій про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року,

встановила:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 06.10.2016 року (а.с.47), просив стягнути з відповідача на свою користь: 980,15 грн. - індексації заробітної плати за липень-серпень 2015 року; 3382,14 грн. - недоплаченої вихідної допомоги; 38069,02 грн. - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що працював у відповідача на посаді завідувача навчальної лабораторії і кафедри безпеки інформаційних і комунікаційних систем з 01.09.2013 року по 31.08.2015 року. При звільненні йому не була нарахована та виплачена індексація заробітної плати за липень-серпень 2015 року, у зв'язку із чим вихідна допомога була йому виплачена у меншому розмірі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного університету телекомунікацій на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 31.08.2015 року в розмірі 980,15 грн., недоплачену вихідну допомогу в розмірі 3382,14 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6764,33 грн. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення в цій частині та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 38069,02 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

На його думку, підстав для застосування судом принципу співмірності при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку та його зменшення не було, оскільки вимоги позивача про стягнення належних йому при звільненні сум задоволені у повному обсязі.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2013 працював у відповідача на посаді завідувача навчальної лабораторії і кафедри безпеки інформаційних і комунікаційних систем. 31 серпня 2015 звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Нарахування та виплата індексації заробітної плати за липень-серпень 2015 року відповідачем позивачу не проводились, при розрахунку вихідної допомоги така виплата не враховувалась.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. 116 КЗпП України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», правильно обчисливши середній заробіток ОСОБА_1, який працював у відповідача, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що роботодавець безпідставно не здійснив індексацію заробітної плати позивачу за липень-серпень 2015 року, що також призвело до зменшення розміру виплаченої йому вихідної допомоги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та визначенні його розміру, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування принципу співмірності, а доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими, з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

У даній справі вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені у повному обсязі, отже підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справах №6-41цс15 від 01 квітня 2015 року та №6-113цс16 від 27 квітня 2016 року.

Колегія суддів також враховує, що розмір середнього заробітку ОСОБА_1 становив 3382,14 грн., а розмір недоплаченої індексації заробітної плати за липень-серпень 2015 року 980,15 грн., що вказує на істотність недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів змінює рішення суду у частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та збільшує суму стягнення з 6764,33 грн. до 38069,02 грн. згідно розрахунку наданого позивачем (а.с. 50).

З відповідача на користь позивача у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 638 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 06 жовтня 2016 року у частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити, збільшивши його з 6764,33 грн. до 38069,02 грн.

Стягнути з Державного університету телекомунікацій на користь ОСОБА_1 638 грн. понесених судових витрат.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: