У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року та рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», первинної професійної організації державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України про скасування наказу, визнання незаконними дій та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України.

У січні 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року та рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційних інстанцій одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 48, 116, 117 КЗпП України, положення постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» та пунктів 2.1 і 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав дві ухвали Верховного Суду України від 17 червня 2006 року, постановлені ним як судом касаційної інстанції, ухвали Вищого адміністративного суду України від 9 червня 2011 року, 5 і 12 березня та 6 червня 2013 року, 6 листопада 2014 року, постанову Вищого адміністративного суду України від 3 грудня 2013 року та постанову Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанцій, керуючись положеннями статей 22, 24, 48-49, 139, 159, 160, 169, 235 КЗпП України дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4

У наданих для порівняння ухвалах Верховного Суду України, постановлених ним як судом касаційної інстанції, ухвалах та постанові Вищого адміністративного суду України суди касаційної інстанції дійшли таких висновків:

- в ухвалі Верховного Суду України від 17 червня 2006 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, суд відмовив у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини третьої статті 328 ЦПК України, зазначивши при цьому, що судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позову про видачу позивачу дублікату трудової книжки із записами про її роботу українською й російською мовами відповідають вимогам матеріального та процесуального права;

- в ухвалі Верховного Суду України від 17 червня 2006 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, відмовляючи у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини третьої статті 328 ЦПК України, суд зазначив, що рішення судів попередніх інстанцій на підставі яких визнано незаконним наказ про звільнення позивача з роботи, поновлено його на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язано відповідача видати дублікат трудової книжки із записом про попередню роботу, відповідають нормам матеріального та процесуального права;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 5 березня 2013 року зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, в тому числі і в частині належного заповнення трудової книжки;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року суд погодився із висновками судів попередніх інстанцій, які виходили з того, що виданий позивачу дублікат трудової книжки оформлено згідно з положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58, тому вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають;

- в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 6 листопада 2014 року суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову з підстав доведеності відповідачем правомірності своїх дій, оскільки позивач не скористався своїм правом на отримання трудової книжки у порядку визначеному КЗпП України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58;

- у постанові Вищого адміністративного суду України від 3 грудня 2013 року суд погодився з судами попередніх інстанцій, які встановивши, що правильно заповнити трудову книжку позивача іншим шляхом, ніж видати нову трудову книжку (дублікат) неможливо, дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо зобов'язання відповідача видати трудову книжку заповнену належним чином та з правильно написаним прізвищем.

В двох ухвалах Верховного Суду України від 17 червня 2006 року, постановлених ним як судом касаційної інстанції, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2013 року, 6 листопада 2014 року та у постанові Вищого адміністративного суду України від 3 грудня 2013 року, наданих заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Висновок, якого дійшов суд касаційної інстанції в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 5 березня 2013 року, не протирічить висновку, викладеному в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву.

Надану для порівняння ухвалу Вищого адміністративного суду України від 9 червня 2011 року постановлено в справі про стягнення моральної шкоди, спричиненої унаслідок несвоєчасної видачі дублікату трудової книжки.

Зазначену ухвалу постановлено в справі з іншим предметом і підставами позову, змістом позовних вимог, а також з іншим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин, ніж у справі, судове рішення в якій просить переглянути заявник.

Ухвала Вищого адміністративного суду України від 6 червня 2013 року не є рішенням суду касаційної інстанції, ухваленим у порядку касаційного провадження, а прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу ІV КАС України, тому не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Постанова Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року не є рішенням суду касаційної інстанції, ухваленим у порядку касаційного провадження, а прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, тому не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», первинної професійної організації державного навчального закладу «Михайлівське вище професійне училище», професійної спілки працівників аграрно-промислового комплексу України про скасування наказу, визнання незаконними дій та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати за час затримки по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року та рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема