АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/314/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З.
Провадження № 22-ц/789/80/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду від 20 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, сплати відсотків за прострочення грошового зобов'язання та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, сплати відсотків за прострочення грошового зобов'язання та відшкодування моральної шкоди.

23 лютого 2015 року позивачка звернулася в суд із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики в сумі 148 854, 88 грн., 13 396, 94 грн. - за прострочення грошового зобов'язання та моральну шкоду в розмірі 16 225 грн.

Рішенням Чортківського районного суду від 20 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 1 367 доларів США, що еквівалентно 32 588, 11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 782, 11 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 487, 20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу за договорами позики від 06.06.2011 року та 08.07.2011 року, сплати відсотків за прострочення грошового зобов'язання, відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд не дав належної оцінки поданим нею доказам на підтвердження факту отримання коштів ОСОБА_2 за договором позики від 06.06.2011 року в сумі 7500 грн., а саме: поясненням відповідача, які містяться у відмовному матеріалі Теребовлянського РВ УМВС України в Тернопільській області від вересня 2012 року. Вказує на те, що аналіз договору завдатку від 08.07.2011 року дає підстави вважати, що 08.07.2011 року відповідач позичив у неї 2 500 доларів США для придбання нерухомості на Івано-Франківщині.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 повинен нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання з жовтня 2012 року, оскільки вона у вересні 2012 року звернулася із заявою до Теребовлянського РВ УМВС України щодо протиправних дій відповідача.

В іншій частині рішення суду про стягнення боргу за договором позики від 16.09.2011 року на суму 2000 доларів США, сплати відсотків за прострочення грошового зобов'язання та відшкодування моральної шкоди, позивачкою не оскаржується та апеляційною інстанцією не перевіряється.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2-ОСОБА_3, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Судом установлено, що 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 передала в борг ОСОБА_2 кошти в сумі 2 000 доларів США, що стверджується його розпискою від 16.09.2011 року (а.с. 12).

Записи в розписці щодо боргу ОСОБА_2 в сумі 7 500 грн. від 06.06.2011 року та 2 500 доларів США від 08.07.2011 року зроблені ОСОБА_1, що нею не заперечується. Відповідачем не визнається факт отримання в борг від позивачки 06.06.2011 року та 08.07.2011 року відповідно 7 500 грн. та 2 500 доларів США.

Сторони визнали, що 29 листопада 2013 року ОСОБА_2 в рахунок повернення позики перерахував ОСОБА_1 4 000 грн. та 21.11.2014 року - 2 010 грн. на загальну суму 6 010 грн.

Станом на 29.11.2013 року офіційний курс гривні до долара США складав 100 доларів США - 799,3000 грн. (а.с. 67), станом на 21.11.2014 року 100 доларів США - 1 509,6240 грн. (а.с. 69).

Повернута відповідачем позивачці сума боргу в розмірі 6 010 грн. за вищевказаними офіційними курсами долара США становить 633 доларів США. Таким чином, сума боргу відповідно до розписки складає 1367 (2000 - 633=1367) доларів США.

ОСОБА_2 станом на день розгляду справи в суді борг ОСОБА_1 не повернув.

Згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют НБУ станом на 20.11.2015 року 100 доларів США дорівнює 2 383,9146 грн. Отже, сума боргу складає 32 588, 11 грн. (а.с. 136).

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за договором позики, чим порушує права позивачки, які підлягають захисту шляхом стягнення на її користь неповернутої суми боргу, трьох відсотків річних, а також моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами наявність інших зобов'язальних відносин між нею та відповідачем, а саме: факт укладення договорів позики від 06.06.2011 року та 08.07.2011 року, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача вказаної позивачкою суми боргу.

Колегія суддів уважає рішення обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047, ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.ст. 1049, ч.ч. 1, 3; 1050, ч. 1 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Крім того, за змістом ст. 545 ЦК України на підтвердження виконання зобов'язання кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 625, ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Відповідно до ст.ст. 57; 59, ч. 2 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 1047, ч. 2 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка та інший документ, які видаються боржником кредитору є належними та допустимими доказами укладення договору позики та засвідчують отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами наявність зобов'язальних правовідносин між нею та відповідачем з приводу позики грошей в сумі 7 500 грн. від 06.06.2011 року та 2 500 дол. США від 08.07.2011 року, а тому судом першої інстанції мотивовано відмовлено їй у задоволені позову в цій частині.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на пояснення ОСОБА_2 під час розгляду заяви позивачки в Теребовлянському РВ УМВС України в Тернопільській області про притягнення його до кримінальної відповідальності, суд підставно не взяв до уваги, оскільки воно не є належним та допустимим доказом.

Договір завдатку від 08.07.2011 року, на який посилається ОСОБА_1 як на підтвердження факту отримання від неї в борг відповідачем 2 500 дол. США, також не може розглядатися колегією суддів як належний та допустимий доказ наявності зобов'язальних правовідносин за договором позики між нею та ОСОБА_2

Крім того, в матеріалах справи відсутні копії вказаного договору від 08.07.2011 року та відмовного матеріалу Теребовлянського РВ УМВС України.

За клопотанням позивачки колегією суддів витребувано оригінал, а Теребовлянським відділом поліції 20.01.2016 року на адресу апеляційного суду направлено копію відмовного матеріалу за № 1850 за заявою ОСОБА_1 за 2012 рік, який оглянуто в судовому засіданні.

Наявні в цьому відмовному матеріалі ксерокопії складеного ОСОБА_1 проекту розписки ОСОБА_2, який вона подала в Теребовлянське РВ УМВСУ в Тернопільської області у вересні 2012 року і який не підписаний ОСОБА_2, та пояснення ОСОБА_2, відібране старшим лейтенантом міліції Пазухою А.П., не є належними та допустимими доказами укладення між сторонами договору позики на вказану нею суму, оскільки не є оригіналами розписки або іншого документу про отримання в борг грошових коштів, які видаються боржником кредитору за договором позики, а зазначені в них відомості про суму позики відрізняються.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Чортківського районного суду від 20 листопада 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько