Ухвала

іменем україни

14 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Парінової І.К.,

Савченко В.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 як правонаступника ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просило стягнути з неї на свою користь заборгованість за кредитним договором від 22 липня 2010 року № б/н у загальному розмірі 6 905 грн 39 коп. станом на 30 квітня 2015 року, із яких: заборгованість за кредитом - 921 грн 48 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 3 078 грн 89 коп.; пеня та комісія у сумі 2 100 грн; штрафи у вигляді фіксованої частини у сумі 500 грн та процентної складової у сумі 305 грн 02 коп. Крім того, позивач просив стягнути на свою користь судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Зазначена сума заборгованості виникла внаслідок неналежного виконання позичальником взятих за кредитним договором зобов'язань щодо своєчасного повернення суми кредиту, процентів та сплати нарахованих банком штрафних санкцій.

У зв'язку зі смертю ОСОБА_4 до участі у справі як її правонаступника за відповідним клопотанням позивача залучено її сина ОСОБА_3

Заочним рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 15 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року змінено заочне рішення суду першої інстанції в частині підстав відмови в задоволенні позову, відмовивши в задоволенні указаного позову за необґрунтованістю.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення апеляційного суду зазначеним нормам процесуального права не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши факт невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 6 905 грн 39 коп., дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок невстановлення наявності у власності померлої ОСОБА_4 будь-якого майна, яке могло бути успадковане її сином - відповідачем ОСОБА_3 - і на яке можна було б звернути стягнення за цим позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із відсутності правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 як зі спадкоємця після смерті матері ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_3 не є стороною кредитного договору, між ним та позивачем не існує жодних зобов'язальних правовідносин, порушенням яких обґрунтовані вимоги банку, тому він не може нести відповідальність у межах заявлених банком вимог, таким чином, стягнення з нього кредитної заборгованості на користь банку в межах цього позову не ґрунтується на законі.

На обґрунтування такого висновку суд виходив із відсутності відомостей про те, що сторони під час укладення кредитного договору погодили виконання іншою особою обов'язків позичальника в разі його смерті, а тому відсутні підстави вважати, що такі зобов'язання мають виконуватись будь-якою іншою, крім боржника, особою.

При цьому апеляційний суд вважав, що зобов'язання за кредитним договором припинились ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в день смерті ОСОБА_4

Крім того, апеляційний суд установив, що банк як кредитор спадкодавця не звертався до нотаріальної контори з заявою (претензією) до спадкоємців, враховуючи, що правовідносини між кредиторами спадкодавця та спадкоємцями врегульовані положеннями книги шостої ЦК України, зокрема положеннями статей 1281, 1282 цього Кодексу, проте банк не скористався наданими йому правами, передбаченими положеннями ст. 1281 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що положення ст. 1282 ЦК України не поширюються на спірні правовідносини, які є виключно договірними відносинами і випливають з умов кредитного договору.

Проте із зазначеними висновками неможливо погодитися виходячи з такого.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, саме на суд як на державний орган покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, у зв'язку із чим суд має право й зобов'язаний визначити характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Статтею 1281 ЦК України установлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Право на спадкування не відноситься до тих прав, які в силу ст. 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права не пов'язано з певною особою, а тому може здійснюватися і спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах.

Кредитні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно з роз'ясненнями, які викладені у п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Виходячи з викладеного, помилковим є висновок апеляційного суду про неможливість застосування до спірних правовідносин статей 1281, 1282 ЦК України.

Так, поза увагою апеляційного суду залишилася та обставина, що, дізнавшись про смерть боржника та наявність у нього правонаступника, банк звернувся до суду із клопотанням про залучення до участі у справі як відповідача спадкоємця боржника, що міститься на а. с. 97, яке судом першої інстанції було задоволено, про що постановлено ухвалу від 20 листопада 2015 року.

Оскільки усупереч вимогам статей 212-215, 303, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

І.К.Парінова

В.О.Савченко

О.В.Ступак