Номер провадження: 22-ц/785/1009/16
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т.В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Драгомерецького М.М.,

при секретарі: Феленко В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника відповідача, відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, - ОСОБА_5, представника відповідача, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляюсь самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7, Державна казначейська служба України, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про захист прав споживача, розірвання договору у формі акту державного виконавця про проведення електронних торгів та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

25 травня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, який 26 червня 2015 року був уточнений щодо підстав позову та складу учасників процесу, обґрунтовуючи вимоги тим, що 26.08.2014 р. Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги щодо реалізації автомобіля марки Audi, модель Q7, тип - легковий універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузова, рама) НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р. За результатами електронних торгів було складено протокол №2246 від 26.08.2014 р., за яким його визнано переможцем. За вказаним протоколом він сплатив за товар (лот №1045) на рахунок відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області 278616 грн. та на рахунок Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 14664 грн. 12.09.2014 р. державним виконавцем на підставі зазначеного протоколу було складено акт державного виконавця про проведені електронні торги - документ, що підтверджує виникнення права власності на це майно як переможця електронних торгів за ціною 293280 грн. Однак товар йому не передано, 22.09.2014 р. державним виконавцем складено акт про відсутність товару та боржника ОСОБА_7, яка відповідала за зберігання товару, та 23.09.2014 р. йому направлено лист про неможливість передання придбаного товару. На день звернення до суду з позовом товар йому не переданий, що свідчить про порушення продавцем своїх обов'язків і про право позивача на застосування положень ст. ст. 530, 536, 538, 625, 651, 693 ЦК України та ст. ст. 6, 7 , 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_3 остаточно просив суд розірвати договір у формі акту державного виконавця про проведені електронні торги від 12.09.2014 р. щодо придбання рухомого майна - автомобіля марки Audi, модель Q7, тип - легковий універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, шасі (кузова, рама) НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р.; стягнути з відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на його користь грошові кошти у розмірі 278616 грн., інфляційні витрати у розмірі 114724,78 грн., 3 % річних у розмірі 5312,79 грн.; стягнути з відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області на його користь 14664 грн.; покласти на відповідачів судові витрати (а.с. 1-4, 38-42).

30 вересня 2015 року представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_9, звернувся до суду з заявою про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 4200 грн. (а.с. 101-102, 103, 104, 105, 106, 107, 108-110)

Представник відповідача, відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області - ОСОБА_10, проти позову ОСОБА_3 заперечувала й в своїх усних та письмових поясненнях зазначала, що сторонами договору купівлі-продажу автомобіля є організатор торгів - ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, та їх переможець - позивач, тому відділ ДВС не є належним відповідачем за позовом ОСОБА_3 Позивач був зобов'язаний отримати майно у зберігача ОСОБА_7 не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта, а не у продавця. На депозитний рахунок відділу ДВС надійшли грошові кошти в розмірі 278616 грн., отримані в результаті реалізації арештованого рухомого майна боржника. Розпорядженням від 11.09.2014 р. грошові кошти у сумі 256 грн. (витрати за проведення виконавчих дій, у сумі 89,04 грн. (витрати на ведення ЄДРВП) перераховані на спеціальний реєстраційний рахунок Головного управління юстиції Одеської області, виконавчий збір у сумі 25293,71 грн. перераховані до державного бюджету. Платіжним дорученням №1434 від 11.09.2014р. грошові кошти в сумі 252937,29 грн., отримані від позивача, перераховані стягувачу - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 17-19, 68-72).

Представник відповідача, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, - ОСОБА_6, проти позову заперечувала й в своїх усних та письмових поясненнях зазначала, що підприємство не порушувало прав позивача, є організатором електронних торгів (забезпечує постійний доступ органам державної виконавчої служби, учасникам та спостерігачам до системи з метою отримання відомостей про хід електронних торгів). Функції прийняття рішення про арешт майна, про реалізацію майна шляхом проведення електронних торгів, внесення інформації до інформаційної системи, що забезпечує здійснення в електронній формі процесу подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги, перевірку відомостей, що вносяться відповідальними працівниками державної виконавчої служби до Системи електронних торгів, визначення порядку та місця зберігання арештованого майна віднесені до повноважень органів виконавчої служби (а.с. 91-94).

Представник третьої особи, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» - Данилюк І.О., позовні вимоги не визнав, підтримавши заперечення відповідачів щодо відсутності порушень процедур торгів і відсутності підстав для розірвання договору.

Третя особа ОСОБА_7 та представник третьої особи, Державної казначейської служби України до суду не з'явились, не повідомивши про причини неявки та не надавши письмових пояснень на позов.

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено. Суд розірвав договір у формі акту державного виконавця про проведені електронні торги від 12.09.2014 р. щодо придбання рухомого майна - автомобіля марки Аudi модель Q7 тип - легковий універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузова, рама) № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р., стягнув з відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на користь позивача грошові кошти у розмірі 278616 грн., інфляційні витрати у розмірі 114724,78 грн. та три проценти річних у розмірі 5312,79 грн., стягнув з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь позивача 14664 грн., стягнув з відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області на користь позивача компенсацію судових витрат у розмірі 4200 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн. (а.с. 149-156).

В апеляційній скарзі відповідач, відділ ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, просить рішення суду першої інстанції скасувати і постановити нове рішення про відмову у задоволені позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального та матеріального права, (а.с. 159-164).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача, Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, пояснення на апеляцію позивача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, представника відповідача, відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, - ОСОБА_5, представника відповідача, ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Відповідно до ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно частини 4 ст. 656 ЦК України до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Момент виконання обов'язку продавця передати товар урегульовано ст. 664 ЦК України, згідно якій обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Із ч. 1 ст. 664 ЦК України слідує, що договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар; що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це; що готовий для передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Право споживачів на передання придбаного товару передбачено ст. 6 та ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Частинами 2, 3 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати; на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у частині 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.08.2014 р. Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було проведено електронні торги щодо реалізації рухомого майна - автомобіля марки Audi, модель Q7, тип - легковий універсал, 2007 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер - ВН 1075 ВЕ, шасі (кузова, рама) НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4, видане РЕВ 3-го МРВ УДАІ ГУМВС України в Одеській області 25.05.2007 р. За результатами електронних торгів було складено протокол №2246 від 26.08.2014 р., яким визнано переможцем позивача (а.с. 5, 20-21, 45-46).

На підставі вказаного протоколу ОСОБА_3 сплатив за товар на рахунок відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 278616 грн. та на рахунок Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 14664 грн. (а.с. 6-7, 47-48).

12.09.2014 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт (а.с. 8, 49), в якому зазначено, що ОСОБА_3 є переможцем електронних торгів і придбав рухоме майно - вищевказаний автомобіль.

22.09.2014 р. державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області складено акт (а.с. 9, 50), яким встановлено, що виходом державного виконавця за адресами: АДРЕСА_1 та м. Іллічівськ, смт. Олександрівка, вул. Виноградна, 18 ні боржника ОСОБА_7, яка відповідала за зберігання товару згідно акту опису й арешту майна від 30.08.2013 р. (а.с. 22-24), ні самого товару - автомобіля не виявлено.

12.09.2014 р. державний виконавець направив боржнику ОСОБА_7 вимогу (а.с. 11-12, 52-53), якою зобов'язав передати автомобіль та документи, ключі на автомобіль переможцю електронних торгів невідкладно.

22.09.2014 р. ОСОБА_3. звернувся до відділу ДВС з питання не передання автомобіля і 23.09.2014 р. йому направлена відповідь (а.с. 19, 51), у якому зазначено, що автомобіль перебуває у боржника (відповідального зберігача описаного та арештованого майна) ОСОБА_7

Станом на 23.09.2014 р. представник зазначеного відділу ДВС звернувся до Іллічівського міського відділу ГУМВС України в Одеській області з питання притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 388 КК України і 27.09.2014 р. до ЄРДР було внесено дані про кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за №60001199.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_3 доведено, що йому як споживачу не переданий відділом ДВС придбаний товар, відділ ДВС не позбавлений можливості на повернення (стягнення) коштів, перерахованих на підставі розпорядження у зведеному виконавчому провадженні.

Проте, з таким висновком суду першої погодитись неможливо, з огляду на наступне.

У відповідності статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірванням договору; зміна умов зобов'язання; сплати неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частинами 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Таким чином, предметом доказування за вказаною справою дотримання умов договору купівлі-продажу автомобіля на електронних торгах та наявність підстав для розірвання цього договору.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні те, що відповідач, відділ ДВС, порушив умови договору купівлі-продажу автомобіля на електронних торгах.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Так, відповідно до абзацу 3 пункту 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець.

Таким чином Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що сторонами договору шляхом примусової реалізації майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є організатор торгів (продавець) та переможець торгів (покупець).

Відповідно до Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, від 16.04.2014 № 656/5, організатор - державне підприємство, яке належить до сфери управління Міністерства юстиції України та уповноважене відповідно до законодавства на забезпечення здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захист даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим порядком (п.1 розділу І Загальні положення).

Електронні торги з продажу рухомого майна - автомобіля марки Audi, модель Q7 проводились Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №2246.

Таким чином, сторонами договору з купівлі-продажу автомобіль марки Audi, модель Q7 є ОСОБА_3 (переможець торгів) та ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, а не відділ ДВС.

Пунктом 10 Розділу VIII. Порядок розрахунків за придбане на електронних торгах майно та перехід права власності Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, передбачено, що переможець електронних торгів зобов'язаний отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта, тобто, обов'язок передати продане майно покладається на зберігача майна, а саме, боржника ОСОБА_7, а не на продавця і не на відділ ДВС.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У п. 1 постанови №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З'ясовуючи предмет та підстави позову ОСОБА_3, колегія суддів вважає, що позивач фактично оскаржує рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, а саме, те, що державний виконавець передав автомобіль на зберігання боржниці ОСОБА_7, яка ухиляється від передачі автомобілю переможцю у електронних торгах - покупцю, але не звернувся до суду із скаргою в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що у заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального, ст. ст. 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та матеріального права, а саме ст. ст. 655, 665 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення суду про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області задовольнити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 жовтня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляюсь самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_7, Державна казначейська служба України, Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про захист прав споживача, розірвання договору у формі акту державного виконавця про проведення електронних торгів та стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної силу з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький