Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЖуравельВ.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2012 року з ОСОБА_5 на її користь стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, починаючи з 28 березня 2012 року й до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2013 року зменшено розмір аліментів із 1/3 частини доходу до 400 грн щомісячно, починаючи з 10 липня 2013 року у досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала про те, що відповідач рішення суду належним чином не виконує, аліменти сплачує не своєчасно, у зв'язку з чим утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 13 305 грн 76 коп. Із врахуванням викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд стягнути із ОСОБА_5 неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 73 803 грн 67 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 4 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, із липня 2014 року по липень 2015 року у розмірі 856 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 неустойку від суми несплачених за період з 28 березня 2012 року й по 1 липня 2015 року аліментів на утримання дочки, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі 4 723 грн 69 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), встановивши, що ОСОБА_5 має заборгованість із сплати аліментів, яка станом на 1 липня 2015 року склала 9 776 грн 72 коп., з урахуванням вимог ст. 196 СК України, вірно вважав, що слід розрахувати неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів таким чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Такі висновки апеляційного суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, а посилання на інші судові рішення Верховного Суду України є безпідставним, так як 1 липня 2015 року у постанові № 6 - 94 цс 15 Верховний Суд України зазначив, що відступає від своєї правової позиції, що є реалізацією його повноважень, визначених ст. 360-7 ЦПК України.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 3 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

В.І.Журавель

В.А.Черненко