печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Литвинової І.В.,

при секретарі Бажан О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛОС.ЮА» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацію, публічно поширену через мережу Інтернет, а саме сторінку офіційного інтернет - ресурсу golos.ua (Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛОС.ЮА"), новину «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме:

«Несмотря на победу в 2015 году в Киевской области, реальная власть в регионе оказалась в руках «Батькивщины».

Об этом ярко свидетельствуют последние события в партии и реальная деятельность БПП в областном Совете. Как стало известно из осведомленных источников, фактически ОСОБА_1 «слил» фракцию БПП в оппозицию по просьбе своего строительного партнера из БЮТ ОСОБА_2.

Кроме общего строительного бизнеса, тандем ОСОБА_1 -ОСОБА_2 открыто «делят» областной бюджет и нагло блокируют деятельность губернатора ОСОБА_4. «Личность нового губернатора вызывает личное отвращение у ОСОБА_2, который всячески пытается его снять с должности председателя ОГА», - рассказал депутат облсовета ОСОБА_5 (фракции БПП).

Кроме провала голосования за областные программы по экономическому, социальному развитию, БЮТ с помощью председателя облсовета «бютовки» ОСОБА_6 блокируют все попытки ОСОБА_4 повлиять на депутатов региона. «Но ОСОБА_6 только «пешка» в руках ОСОБА_2 - сценарий каждого согласительного совета полностью режиссирует ОСОБА_2, которым «вручную» управляет облсоветом, в то время как ОСОБА_1 также «вручную» руководит обладминистрацией», - рассказал ОСОБА_8, депутат облсовет (фракции БПП).

«Уже неоднократно звучали призывы от депутатов облсовета к высшим партийным руководителям разобраться с таким странным управлением областью, но непонятно как долго ситуация еще не сдвинется с мертвой точки», - комментирует ОСОБА_9, депутат КОС (БПП).

«Ми постоянно об этом говорим на партийных съездах. В области из-за действий ОСОБА_2-ОСОБА_1 фактически остановлено строительство объектов социальной инфраструктуры, садов, школ, других важнейших заведений», - говорит ОСОБА_10, депутат КОС (БПП).

В благодарность за совместные действия против бывшего губернатора ОСОБА_11, ОСОБА_1 позволили строить областной Центр административных услуг, где на подставных лиц оформлены все документы и через которых председатель областного БПП отмывает средства на строительство. «ОСОБА_1 удалось отстранить бившего губернатора ОСОБА_11. ОСОБА_11 упорно боролся с попытками дельцов от БЮТ и БПП разворовывать государственные средства», - ОСОБА_12, депутат КОС (БПП). Возмущённые действиями ОСОБА_1 депутаты КОС написали письмо ОСОБА_13 с требованием отстранить его от управления блоком в области и изгнать из рядов партии «Солидарность».

Также депутаты обратились к президенту Украины, Генпрокуратуры и НАБУ с требованием расследовать имеющиеся факты коррупции и злоупотреблений со стороны тандема ОСОБА_1-ОСОБА_2 и объяснить зачем строить никому не нужный в Киеве Центр админуслуг для области, если он нужен на местах. Ведь людям из отдаленних районов добираться в столицу ради одной справки просто неудобно и довольно затратно. Однопартиец ОСОБА_1 ОСОБА_5 рассказывает и о другой сделке. Кроме админцентра ОСОБА_1 хорошо заработал на строительстве фортификационних сооружений на востоке Украиньї, что принесло в карман голове областного БПП почти 32 миллиона гривен. «16 сертификационных сооружений для оборони населённых пунктов на востоке Украины строились весной прошлого года строительными компаниями, которые контролирует ОСОБА_1 - на строительство из бюджета виделялось 3,5 млн грн. на одно сооружение, а реальная себестоимость одной -1,5 млн грн, а их установили 16», - говорит ОСОБА_5

Депутаты КОС сообщают, что уже готовятся обращения в Генпрокуратуру и НАБУ относительно незаконного обогащения «строителя» на налогах честных граждан Украины.»

В обґрунтування пред'явлених вимог позивач зазначає, що вся без виключення поширена відповідачем інформація завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації, оскільки справляє негативне враження на суспільство стосовно його особистості, а відтак звернувся до суду з метою захисту своїх прав шляхом визнання такої інформації недостовірною та її спростування у спосіб наближений до її поширення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, подав через канцелярію суду заперечення проти позову, зазначивши, що відповідач заперечує проти позову, оскільки вважає його безпідставним та необґрунтованим, а відтак просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації.

Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації.

Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні ( п.41) по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 відзначив, що «Суд у кількох справах зазначав, що може виникнути необхідність захисту державних службовців від агресивних, образливих і дискредитуючих нападів, які розраховані на те, щоб чинити на них вплив при виконанні ними своїх обов'язків і підірвати довіру громадськості до них і до посади, яку вони обіймають (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowski v. Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33, ECHR 1999-I). Ступінь захисту, який може вважатися необхідним, залежить від конкретних обставин справи.»

Згідно зі статтею 44 Закону «Про інформацію» учасники інформаційних відносин зобов'язані додержуватися принципів інформаційних відносин та поважати інформаційні права інших суб'єктів.

Стаття 47 цього Закону передбачає відповідальність осіб винних у поширенні інформації, що не відповідає дійсності, ганьбить честь, гідність та ділову репутацію особи.

Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову стику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також визначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право.

Крім цього, в п. 18 зазначеної вище Постанови вказано, що згідно з положеннями ст. 277 Цивільного кодексу України та ст. 10 ЦПК України саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження факту поширення інформації відповідачем, позивачем надано лише копії роздруківок сторінки веб-сайту в мережі Інтернет.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України).

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, суд не одноразово звертав увагу сторони позивача щодо необхідності надання доказів на підтвердження поширення інформації, проте це було проігноровано стороною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, за нормам ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України).

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов'язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: ·твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; ·подання доказів; ·витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; ·дослідження доказів; ·оцінка доказів.

Так, позивачем було пред'явлено вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди та у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовуються такі вимоги, зазначив докази, що стверджують позов.

Проте стороною позивача порушено третій ступінь, а саме подання доказів, оскільки не було подано суду належних та допустимих доказів, так як простий знімок з екрану, на якому у вікні браузера відкрито веб-сторінку та роздруківка її вмісту не є належними та допустимими доказами у даній справі. Інформація, на яку вказує позивач у позовній заяві, відсутня на сторінці офіційного інтернет-ресурсу golos.ua. Тобто сторона позивача не скористалась своїм правом та не виконала свій обов'язок, що полягає поданні доказів.

При дослідженні судом доказів, він має за мету одержання необхідного для вирішення справи висновку про їх реальне існування, проте такого реального існування судом при розгляді даної справи встановлено не було.

Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов'язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов'язок по доказуванню. Обов'язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов'язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов'язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов'язку по доказуванню для сторін й інших суб'єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

За положеннями ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях; суд приймає до уваги належні та допустимі докази. В даному випадку до суду не подані належні докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. За таких умов заявлений позов не підлягає до задоволення як недоведений.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, також не підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при поданні позову до суду.

На підставі та керуючись п.15,16, п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.1 Закону України «Про інформацію», ст.34,40 Конституції України, ст.ст.16, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88, 209, 212-215, 223,292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛОС.ЮА» про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування завданої моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Литвинова