Доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/718/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016р. м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Жданової В.С.

суддів :Канурної О.Д., Халаджи О.В.

за участю секретаря Доля В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Банк національний кредит» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Банк національний кредит» до ОСОБА_1 про зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року ПАТ « Банк національний кредит» відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 щодо зобов»язання вчинити певні дії - повернути Банку грошові кошти в сумі 382,31доларів США.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. В обгрун6тування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неправильно застосовано п. 1 ч. 3 ст.. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою визначено нікчемність укладеної між сторонами додаткової угоди №2 від 12.05.2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» №113987 -ДР-002 від 30.12.2014 р., оскільки Банк не здійснив перерахунок нарахованих процентів за зниженою процентною ставкою, фактично відмовившись від своїх майнових прав, що призвело до необґрунтованої виплати відповідачу грошових коштів у розмірі 382,31 доларів США. Факт отримання відповідачем надлишково перерахованої йому суми доведений наданою випискою із особового рахунку, з якого вбачається, що перераховано проценти в загальній сумі 420,63 доларів США ( 11%) замість належної суми 38,32 долари США ( 1%), різниця 382,31 долар США, якій належить стягнути з відповідача. Крім того, факт нікчемного правочину - додаткової угоди №2 від 12.05.2015 року встановлений перевіркою уповноваженої особи ФГВФО, результат перевірки викладений в повідомленні, направленому відповідачу, вимога щодо оформлення результату перевірки у інший спосіб є безпідставною. За таких обставин висновок суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог є помилковим.

Позивач в судове засіданні не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином , в наданій апеляційному суду заяві просить розглянути справу без участі представника банку, доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі. ( вх.. №ЕП-1080/16 від29.03.2016р.)

Відповідач в судове засідання апеляційного суду не з»явився, відповідно до повідомлення Артемівського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 відсутні ( а.с.66).

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав .

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу «Стандартний» №113987-ДР-002 строком на 1 (31 день) місяць в іноземній валюті доларів США (а.с.5-8) , відповідно до якого банк відкриває ОСОБА_2 депозитний рахунок НОМЕР_1, а ОСОБА_2 вносить на цей рахунок грошові кошти у сумі 13431,85 доларів США в іноземній валюті долар США. Депозит залучається з 30 грудня 2014 року по 30 січня 2015 року включно. Банк сплачує ОСОБА_2 процентну ставку за користування депозитом у розмірі 11% річних. У випадку, якщо вкладник не звернувся до банку із заявою про повернення суми депозиту не пізніше ніж за 10 календарних днів до дати закінчення депозиту, цей договір вважається пролонгованим на той ж строк та процентна ставка на наступний період вважається встановленою за згодою сторін на рівні процентної ставки, що діє в банку для відповідного банківського вкладу на дату пролонгації депозиту. Інші умови депозиту залишаються без змін. Кількість пролонгацій необмежена. У випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1% річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку. У випадку пролонгації цього договору відповідно до п. 2.6 у випадку розірвання цього договору проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 1% річних з дати останньої пролонгації. Додатковою угодою № 1 від 02 лютого 2015 року до договору банківського вкладу № 113987-ДР-002 від 30 грудня 2014 року, укладеною між ПАТ «Банк національний кредит» та ОСОБА_2, сторони вирішили та встановили викласти пункт 2.2, 2.3 депозитного договору у новій наступній редакції «2.2 депозит залучається з 30 січня 2015 року по 04 серпня 2015 року (включно). 2.3 ПАТ «Банк національний кредит» сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 11% річних». Умови депозитного договору, що змінені цією додатковою угодою, починають діяти з моменту набрання чинності цією додатковою угодою. Ця додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами, та скріплення підпису представника банку печаткою, і є невідємною частиною депозитного договору.

29.04.2015 року відповідач звернувся з заявою про розірвання депозитного договору.

12.05.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до договору банківського вкладу «Стандартний» № 113987-ДР-002 від 30.12. 2014 року, згідно якої сторони вирішили та встановили викласти пункт 3.7 та 3.8 статті 3 Договору депозиту у новій наступній редакції : «3.7 у випадку розірвання цього договору за ініціативою вкладника, перерахунок відсотків за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку не здійснюється»; п. 3.8 статті 3 договору : «у випадку пролонгації цього договору відповідно до п. 2.6, у випадку розірвання цього договору проценти перерахунок відсотків за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку не здійснюється». Визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін. З моменту набрання чинності змінами до договору депозиту, що передбачені цим договором, умови договору депозиту діють з урахуванням вказаних змін в частині, що не суперечить цьому договору. Усі питання, які не врегульовані сторонами в цьому договорі, вирішуються у відповідності до норм чинного законодавства України. Ця додаткова угода підписана обома сторонами.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог, а саме, не доведено, що відповідачу нараховувались проценти за ставкою більшою, ніж належало до нарахування; не доведено факту нікчемності додаткової угоди №2 до депозитного договору від 12.05.2015 року; не доведено право банку здійснювати операції з іноземною валютою.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦК, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно застосований Закон України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неспроможними.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року , на порушення якого посилається позивач « правочини неплатоспроможності банку є нікчемними якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов»язання без встановленого обов»язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог».

Факту відмови Банку від власним майнових вимог не вбачається, виходячи з наступного.

Статтею 1059 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу, як і додатки до нього, укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що 12.03.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу «Стандартний» № 113987-ДР-002 від 30.12. 2014 року, згідно якої сторони вирішили та встановили викласти пункт 3.7 та 3.8 статті 3 Договору депозиту у новій наступній редакції : «3.7 у випадку розірвання цього договору за ініціативою вкладника, перерахунок відсотків за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку не здійснюється».

Вбачається, що укладений між сторонами договір від 30.12.2014 року та додаток до нього №2 від 12.05.2015 року за своєю формою і змістом відповідають вимогам діючого цивільного законодавства.

Як зазначено в ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Вбачається, що сторони дійшли домовленості про те, що у випадку розірвання цього договору за ініціативою вкладника, перерахунок відсотків за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку не здійснюється . Такі дії перебувають у відповідності до приписів ч.1 ст. 651 ЦК України, якою визначено, що зміна договору допускається за згодою сторін.

Таким чином, доводи позивача на те, що додаткова угода є нікчемною суперечать зазначеним нормам цивільного закону, якими керувались сторони при укладанні договору та додатку до нього.

Крім того, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано Банкам роз»яснення від 27.01.2015 року щодо визначення договорів банківського вкладу або банківського рахунку нікчемними , в якому зазначено, що відповідно до частини другої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. Однак цим правом щодо визнання договорів банківського вкладу або банківського рахунку нікчемними уповноважена особа Фонду користується лише у разі, якщо вкладники "розбивають" вклади у сумі понад 200 тис. грн. на кілька вкладів, або якщо рахунки відкриваються з порушенням законодавства (наприклад, наявність постанови Національного банку України, якою запроваджена заборона банку на відкриття нових рахунків фізичним особам. Таке обмеження, як правило, встановлюється при наданні банку статусу проблемного).

Таких обставин в даному випадку не встановлено. Крім того, не можна вважати, що Банк відмовився від власних майнових вимог, оскільки після 12.05.2015 року Банк вчиняв дії відповідно до укладеного договору, що не є відмовою від майнових вимог в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обгрунтовуючи вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 382,31 доларів США, позивач долучив до позовної заяви виписку з особового рахунку ОСОБА_2 за період з 30.12.2014 року по 13.05.2015 року на 35 аркушах, яка містить інформацію про номер рахунку, код банку, проводки тощо ( л.с.15 - л.с. 50).

Відповідно до закону України «Про банки і банківську діяльність» виписки з особового рахунку клієнта, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Виписки призначаються для видачі їх клієнтам в цілях інформування про стан.

Матеріали справи містять повідомлення, направлене Банком на адресу позивача про з пропозицією повернути грошові кошти ( а.с.12).

Будь-яких інших доказів про те, що укладена між сторонами додаткова угода №2 від 12.05.2015 року щодо непроведення перерахунку нарахованих процентів є нікчемною і відповідач повинен повернути виплачені йому кошти позивачем не надано.

Відповідно до ч.4 с т 10 ЦПК України під час розгляду даної справи судом першої інстанції були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи : щодо надання доказів на підтвердження своїх доводів, надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та витребування доказів, що підтверджується матеріалами справи. Пороте, незважаючи на наявну можливість, представником позивача не надано суду достовірних, належних та достатніх доказів в підтвердження заявлених позовних вимог .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про скасування ухваленого рішення, оскільки наведені позивачем доводи не є такими, з якими закон пов»язує можливість скасування ухваленого рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Банк національний кредит» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: судді