Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у.№331/9940/14
Провадження №22-ц/778/945/16
Головуючий у 1-й інстанції: Мінасов В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді, -

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2014 року Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення 23,26, що знаходиться у будинку № 14 Б по вул. Анголенка у м. Запоріжжі. Вказане приміщення належить на праві приватної власності відповідачу. Підприємство пропонувало ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, однак він від укладання договору ухиляється.

На підставі статті 24 Закону України „Про теплопостачання", якою передбачено обов'язок споживача теплової енергії до своєчасного укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, просить визнати укладеним договір № 600213 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді між ОСОБА_2 та Концерном «МТМ» в особі директора філії Концерну «МТМ» Жовтневого району.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року позов задоволено.

23 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка залишена без задоволення ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 грудня 2015 року ( а. с. 96-102,109 ).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами статей 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що 08 січня 2013 року Концерн «МТМ» звернувся до ОСОБА_2 з листом про укладання договору на теплопостачання в приміщення 23,26 у будинку № 14 Б по вул. Анголенка у м. Запоріжжі., від укладання якого відповідач ухиляється.

З таким висновком повністю погодитися не можна, оскільки він спростовується наявними у справі документами, не узгоджується з нормами матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2на праві приватної власності належить нежитлове приміщення 23,26, що знаходиться у багатоквартирному будинку №14 Б по вулиці Анголенка у м. Запоріжжі.

До будинку № 14Б по вул. Анголенка теплопостачання здійснює Концерн «МТМ» (а. с. 20-24 ).

Підприємство пропонувало ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, однак він від укладання договору ухиляється.

Відповідно до абзацу 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

У частині 4 статті 4 Житлового кодексу України зазначено, що до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в житлових будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), до населення відносяться споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності. Тарифи для оплати послуг з теплопостачання для населення застосовуються для здійснення оплати фізичними особами послуг з теплопостачання в приміщеннях, які використовуються ними для проживання.

Таким чином, оскільки належне ОСОБА_2 приміщення 23,26, розташоване у будинку № 14 Б по вул. Анголенка у м. Запоріжжі, являється нежитловим, тому відповідач не відноситься до споживачів, які отримують послуги з постачання теплової енергії у розумінні абзацу 8 пункту 2 постанови КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У пункті 2 частини 1 статті 208 ЦК України зазначено, що правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Згідно статей 6,627 ЦК України, свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. При цьому сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір ( оферти ) і прийняття пропозиції ( акцепту ) другою стороною.

За частиною 1 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язком виконавця є підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку споживача, передбаченому пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору визначені Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженим постановою КМУ від 20 травня 2009 року № 529.

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуг" убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, підготовка та укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком виконавця.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У статті 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Концерн «МТМ» в обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 27 грудня 2012 року підготував проект договір № 600213 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді та 08 січня 2013 року в двох примірниках надіслав його за місцем проживання ОСОБА_2 У супровідному листі повідомив споживача про необхідність підписання договорів та впродовж місяця повернути один екземпляр концерну з відповідними додатками ( а. с. 26-35 ).

ОСОБА_2 стверджував, що не отримував від концерну проекту договору №600213.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що позивачем як виконавцем послуг з теплопостачання було підготовлено проект договору, форма та зміст (умови) якого узгоджувалися з Типовим договором про надання послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529, а також про отримання вказаного договору споживачем.

На аркушах справи 26-29 міститься текст договору № 600213 від 27 грудня 2012 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді власником ОСОБА_2, однак вказаний договір не оформлений належним чином, оскільки не підписаний директором постачальника теплової енергії, не скріплений печаткою.

Відсутні також підтвердження отримання відповідачем проектів вказаного договору.

Супровідний лист № 33 від 08 січня 2013 року, ксерокопія квитанції Укрпошти від 10 січня 2013 року свідчать тільки про відправку документів за місцем проживання ОСОБА_2 Однак відсутні документи, які б підтверджували отримання споживачем вказаної кореспонденції ( а. с. 34-35 ).

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув і дійшов передчасного висновку про задоволення позову концерну «МТМ».

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, на підставі норм пунктів 2,3 частини 1 статті 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід скасувати, по спору необхідно ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді залишити без задоволенні.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: