Справа № 346/3978/15-ц
Провадження № 22-ц/779/330/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

за участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по грошовому зобов'язанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що 29.09.2013 року ОСОБА_2 отримала від неї парфумерну продукцію на суму 3140 доларів США, при цьому заплатила 1000 грн. в якості першого платежу за придбану парфумерію. Одночасно відповідач написала розписку в якій зобов'язувалась повернути решту суму боргу терміном до 01.01.2014 року. В листопаді 2013 року ОСОБА_2 сплатила суму боргу частково в розмірі 400 доларів США. Оскільки строк виконання зобов'язання закінчився, і на неодноразові вимоги позивача, ОСОБА_2 відмовляється повернути решту суму боргу в добровільному порядку, ОСОБА_4 просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики, та заподіяну у зв'язку з невчасним виконанням зобов'язання моральну шкоду, яку оцінила в розмірі 5000 грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по грошовому зобов'язанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг в сумі 104 226 грн. 72 коп., 3000 грн. моральної шкоди, та 1335. 86 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що наявність в позивача боргової розписки жодним чином не підтверджує факт передання кредитором коштів боржнику, та не вказано жодних даних про отримання боржником коштів, чи речей у вигляді парфумерної продукції. Будь яких інших доказів які б підтверджували факт передання ОСОБА_4 грошових коштів чи продукції, позивач не надала. Вказана розписка також не містить жодних застережень з приводу повернення коштів в розмірі 400 доларів США, які нібито були повернуті кредиторові з загальної суми боргу.

Також апелянт не заперечує факт написання самої боргової розписки, однак заперечує її написання саме позивачу ОСОБА_4

Оскільки за твердженням самої ОСОБА_4 між сторонами насправді не було укладено жодного договору позики, суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просила скасувати та ухвалити нове рішення , яким в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених у ній мотивів.

ОСОБА_4 та її представник доводів апеляційної скарги не визнали. Рішення суду вважають законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_4, доводи представників обох сторін, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції і підтверджується письмовими матеріалами справи, 29.09.2013 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_4 парфумерну продукцію на суму 3140 доларів США., та заплатила 1000 грн. в якості першого платежу за придбану парфумерію. Зазначена обставина підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою, відповідно до якої вона зобов'язувалась віддати решту коштів в сумі 3140 доларів США до 01.01.2014 року.

Строк виконання договору позики закінчився, однак позичальник тільки частково повернула кошти в сумі 400 доларів США. Решту суму позики на неодноразові звернення позивача, ОСОБА_2 не сплатила.

І саме на зазначені обставини вказувала позивач при зверненні до суду, як на підставу своїх вимог про стягнення боргу.

Виникнення боргу у зв'язку з отриманням парфумерної продукції для реалізації визнавала і ОСОБА_2, надаючи пояснення слідчому СВ Івано-Франківського МВ УМВС в ходу досудового розслідування із попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 192 КК України ( а.с. 6).

У зв'язку з цим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність боргового зобов'язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_4, однак невірно визначився з правовою природою такого, вважаючи, що мала місце позика.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як стверджує сама ОСОБА_4 грошових коштів ОСОБА_2 вона не позичала, борг виник з інших зобов'язань.

Частиною 1 ст. 1053 ЦК України встановлено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Тобто за змістом цієї норми закону позиковим зобов'язанням може бути змінено будь-які інші боргові зобов'язання, що мають майновий характер.

Як вбачається з матеріалів справи боргове зобов'язання ОСОБА_2 оформлено письмовою розпискою на суму 3140 доларів США з зазначенням строку його виконання - 1.01.2014 року. Про отримання відповідного товару від ОСОБА_4 свідчить також його перелік з підписом ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_4 та стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості, однак не за договором позики, а відповідно до положень ст. 1053 ЦК України, як новація боргу у позикове зобов'язання.

Вирішуючи питання щодо суми боргу та стягуючи її з відповідача з урахування індексу інфляції, 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції не врахував, інфляційне нарахування на суму боргу у разі порушення грошового зобов'язання можливе лише у разі наявності грошового зобов'язання, вираженого у гривні.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме боргової розписки від 29.09.2013 року, договір позики було укладено в іноземній валюті, а тому положення ч.2 ст. 625 ЦК України на дані правовідносини щодо стягнення інфляційних витрат не поширюється.

Разом з тим незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті згідно з чч.1 та 2 ст.533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди в разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню в цій валюті, з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну грошову одиницю на день здійснення платежу.

Зважаючи на те, що в день написання боргової розписки ОСОБА_2 заплатила позивачу ОСОБА_4 1000 грн., що в перерахунку до курсу долара США складало 125,11 доларів США, та частково повернула суму позики в розмірі 400 доларів США, то загальна сума боргу, що підлягає стягненню складає 2614,89 доларів США.

Згідно офіційного курсу НБУ курс долара до гривні станом на 9.02.2015 року становить 2587,7397 грн. за 100 доларів США.

Таким чином сума боргу є еквівалентною 67666 грн. 55 коп.

Оскільки боргове зобов'язання ОСОБА_2 прострочено на 2 роки та 40 днів, то виходячи з встановленого ст.. 625 ЦК України розміру річних ( 3%), сума, що підлягає стягненню за прострочення складає (67666 грн. 55 коп. х 6,33%) 4283 грн. 23 коп.

Що стосується інших вимог позивача, то такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З обставин справи вбачається, що спір між сторонами виник із договірних зобов'язань. При цьому, вирішуючи спір у цій частині суд першої інстанції не врахував, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

Таких обставин матеріали даної справи не містять, тому підстав для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування моральної шкоди позивачу у суду першої інстанції не було, у зв'язку з чим судове рішення в цій частині також підлягає скасуванню.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з порушенням вимог процесуального права із неправильним застосуванням матеріального права, а тому воно підлягає до скасування з ухваленням нового рішення по суті спору.

На підставі наведеного та ст.ст. 625, 1053 ЦК України, керуючись ст.ст. 307; 309; 313, 314; 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 08 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу по грошовому зобов'язанню задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 2614.89 доларів США заборгованості , що еквівалентно 67666 грн. 55 коп. (за курсом НБУ України станом на 9.02.2015 року).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 4283 грн. 23 коп. відсотків за порушення виконання грошового зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 791 грн. 45 коп. витрат на сплату судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв