АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представників ОСОБА_1-ОСОБА_2 та ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, подану за дорученням в інтересах ОСОБА_3, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами стягнути з ОСОБА_3 на її користь завдану неправомірними діями майнову шкоду в сумі 2 300 грн. та немайнову в сумі 2 500грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22.02.2016 року ОСОБА_3 діючи з хуліганських мотивів розбив молотком належну їй камеру вуличного відеоспостереження, через пошкодження якої завдав матеріальних збитків на суму її вартості 2 300 грн. Крім того, внаслідок свавілля, відверто зухвалих хуліганських дій та почуття безкарності з боку ОСОБА_3 ОСОБА_1 перенесла моральні страждання, що полягало у негативних почуттях образи та приниження її людської гідності, вимушеного звернення із захистом порушеного права, грошову компенсацію в рахунок відшкодування яких оцінила в 2 500 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2016 року позов задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 2 300 грн., моральної шкоди в розмірі 500 грн., витрат по зверненню до суду 1 929,21 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням представник відповідача ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Підставою для цього вважає

справа № 22ц-794/1420/16р. Головуючий у 1 інстанції: Іщенко І.В. категорія : 30 Доповідач: Лисак І.Н.

порушення судом норм матеріального та процесуального права, невірній оцінці доказів, без зясування обставин можливості відновлення пошкодженої речі та передачі її відповідачу, обсягів завданої моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, присутніх у справі осіб,

обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За ч.2 цієї норми апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Крім того, на підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його, порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно цієї статті цивільні права та обов'язки можуть виникати з договорів та інших правочинів, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, або з рішення суду.

В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, визначений ч.2 цієї статті, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема втрат, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженнями речі. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

В силу чч.1 та 2 ст.1166 ЦК України Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Способи відшкодування шкоди передбачені ч.1 ст.1192 ЦК України, за якою з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до розяснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Також, згідно абз.2 та 3 п.9 цієї Постанови при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З аналізу зазначених норм вбачається, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини.

Відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано його вини у завданні шкоди, коли за дослідженими судом доказами позивача на підставі ст.212 ЦПК України за фото з камер відеоспостереження та висновку досудової перевірки за наслідками звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів було вірно встановлено час заподіяння шкоди, особу та спосіб, у який це було зроблено. Не містять спростувань наявності вини й доводи апеляційної скарги.

Про те, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, суду першої інстанції слід було враховувати положення статті 1192 ЦК України та, з урахуванням обставин справи, за вибором потерпілого зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. За такими обставинами, лише коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, усуваючи недоліки відсутності зясування такої обставини, як можливості відновлення пошкодженої відеокамери, або при стягненні завданої шкоди розміром її вартості колегія суддів входить з наступного.

Враховуючи диспозитивність цивільного процесу та відсутність вимог або будь-яких заяв відповідача залишити за собою пошкоджену річ, тому вирішення цього питання в рамках цієї справи у випадку залишення оскаржуваного рішення в частині вирішення спору про відшкодування майнової шкоди без змін процесуально не можливе.

Представнику апелянта були розясненні та йому зрозумілі наслідки відмови від спростувань належними доказами доводів позивача, а саме проведенням експертного дослідження спростування належності фотозображення ОСОБА_3 та непридатності до подальшої експлуатації камери відеоспостереження на спростування довідки продавця камери від 07.11.2016 року.

Надаючи правову оцінку законності рішення суду в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

На підставі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка за п.3 ч.2 цієї статті полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень, викладених в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п.4 Постанови вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Абзац 2 п.5 цієї Постанови розяснює судам, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Згідно п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Таким чином, враховуючи зазначені розяснення та добровільність здійснення права на захист, визначеного ст.20 ЦК України, обґрунтування позивача як на підставу заподіяння моральних страждань фактом звернення до правоохоронних органів та суду із захистом порушеного права, доведення факту завдання шкоди та виявлення особи, яка її завдала, а так само припущення позивача щодо почуття безкарності та впевненості про уникнення відповідальності

винної особи не дають підстав для відшкодування моральної шкоди.

Про те, п.3 ч.2 ст.23 ЦК України допускає отримання моральної шкоди фактом пошкодження або знищення майна за умови душевних страждань, а не обґрунтованими почуттям образи та приниження людської гідності без зазначень наявності такого та причинного звязку між приниженням гідності та пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 та ч.3 ст.309 ЦПК підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, хоча й оскаржуване рішення в частині стягнення матеріальних збитків ухвалене при неповному зясуванні законності обраного способу відновлення порушеного майнового права, про те апеляційна скарга в цій частині не містить обґрунтованих спростувань висновкам суду першої інстанції та не встановлено таких підстав належними доказами й в суді апеляційної інстанції.

Задовольняючи вимоги щодо часткового відшкодування моральної шкоди без розкриття проявів душевних страждань, а саме необґрунтованості цих вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині в силу п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені таких вимог.

Враховуючи наведене, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2016 року в частині вирішення спору про відшкодування завданих збитків підлягає залишенню без змін, а в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральних страждань скасуванню.

У звязку із частковим задоволенням апеляційної скарги та із урахуванням остаточних результатів вирішення спору з відмовою у стягнення моральної шкоди судові витрати слід розподілити відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 308, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану за дорученням в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 жовтня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_3 коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решта частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 606 (шістсот шість) грн. 32 коп. понесених судових витрат за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: