Справа №575/1224/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1490/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Ямненської сільської ради, третя особа: ОСОБА_3

про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

28 листопада 2013 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнив в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги мотивував тим, що 19 липня 2011 року помер його батько ОСОБА_5 Він є спадкоємцем першої черги. В передбачений законом 6-місячний строк він не звернувся із відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки за життя свого батька доглядав за ним, допомагав по господарству, після його смерті проводив поховання, а тому вважав звернення до нотаріальної контори лише формальністю, тому і не звернувся до нотаріальної контори. Крім того, він не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки ним був втрачений оригінал Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (пай) виданий на імя померлого ОСОБА_5 Просив ухвалити рішення, яким надати додатковий строк три місяці для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 та визнати за ним право власності в порядку спадкування на спадкове майно, а саме земельну частку (пай).

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю. Визначено ОСОБА_4 додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5, померлого 19 липня 2011 року в смт. Велика Писарівка Сумської області. Визнано право власності за ОСОБА_4 у порядку спадкування після смерті 19 липня 2011 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2,14 га для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташованої в межах Ямненської сільської ради, що належить померлому на підставі Державного акту на право власності на землю серія І-СМ № 048125 зареєстрованого за №048125 зареєстрованого за № 864 від 28 грудня 2001 року.

Третя особа ОСОБА_3 не погодилась з рішенням місцевого суду і оскаржила його в апеляційному порядку і, посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухваленого рішення, на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про день та час слухання справи за позовом ОСОБА_4, їй зовсім не було відомо про наявність такої цивільної справи в суді та ухвалене рішення, яке стосується її прав та законних інтересів, оскільки вона є спадкоємицею померлого ОСОБА_5, яка в порядку передбаченому законом прийняла спадщину. Судом при ухваленні рішення не зясовано коло спадкоємців, які своєчасно прийняли спадщину, не залучені усі особи прав та законних інтересів яких стосується ця справа, зокрема дружина померлого ОСОБА_6, яка також прийняла спадщину після померлого.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 та 3-тя особа ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7,50). ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі з 26 листопада 1977 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.49).

ОСОБА_5 помер 19 липня 2011 року (а.с.5).

На час його смерті він був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і разом з ним зареєстровані дружина померлого - ОСОБА_6 та його дочка ОСОБА_3 і дана обставина підтверджується довідкою з місця проживання та відомостями з будинкової книги (а.с.36,131-132).

Позивач ОСОБА_4 на час смерті свого батька значився зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.3).

Після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_4, який є спадкоємцем померлого за законом, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька відповідно до вимог передбачених ст.1269 ч.1 ЦК України до нотаріальної контори не звертався, а спадкоємці за законом ОСОБА_6 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Ще одна спадкоємиця померлого ОСОБА_5 його дочка ОСОБА_7 звернулась до Великописарівської державної нотаріальної контори Сумської області із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого батька на користь дочки померлого ОСОБА_3 і у звязку із чим нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_5 (а.с.104-123).

20 квітня 2012 року спадкоємці померлого ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_3 звернулись до нотаріальної контори із заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину і 26 квітня 2012 року їм було видане Свідоцтво про право на спадщину, а саме на кошти, що зберігались на рахунках в «Ощадбанку» (а.с.121). Свідоцтво на інше спадкове майно спадкоємцям, що прийняли спадщину не видавалось.

Згідно зі ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України).

Пунктами 187, 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року (яка діяла на час відкриття спадщини) визначено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини. Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7 вказано: особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1271 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі

відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину

(частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності

інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання

заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом,

усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а

також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні

громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за

місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або

відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній

нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у

матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у

вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про

право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви

спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про

визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню

не підлягають.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви

про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про

визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення

йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти

спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України,

звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що

прийняв спадщину.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення статей 213, 214 ЦПК України на вищезазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив належним чином чи підтверджені відповідними доказами позовні вимоги позивача та чи підлягають задоволенню позовні вимоги у спосіб, визначений у позовній заяві.

Зокрема, при відкритті провадження у справі місцевим судом не було зясовано чи існують інші спадкоємці, які прийняли спадщину і які б могли дати письмову згоду позивачу на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Не зважаючи на наявність в матеріалах справи дубліката заповіту померлого ОСОБА_5, яким він заповідав усе своє майно своїй дочці ОСОБА_3, судом не було запропоновано позивачу притягнути до участі у справі дану особу саме в якості відповідача, а не третьої особи. Зважаючи на це, колегія суддів вважає, що позов був заявлений до неналежного відповідача Ямненської сільської ради Великописарівського району Сумської області.

При розгляді справи судом не перевірена наявність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі, наявність у матеріалах спадкової справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Крім того, позивач, звертаючись із додатковою позовною заявою про визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування, обґрунтовував свої вимоги тим, що він позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно, у звязку із втратою оригінала Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (пай). В той же час, місцевим судом не було перевірено цю обставину, а апелянтом до апеляційної скарги додано копію Державного акту і його представником повідомлено в судовому засіданні, що зазначений Державний акт не був втрачений і зберігається у спадкоємців померлого.

Також колегія суддів вважає, що місцевим судом безпідставно, одночасно із наданням позивачу додаткового строку на прийняття спадщини, було вирішено питання про визнання за ним права власності на спадкове майно, оскільки останній не є спадкоємцем, який в порядку передбаченому законом прийняв спадщину, а отже і безпідставно було визнане за ним право власності на спадкове майно чим були порушені права та законні інтереси інших спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, а внаслідок ухваленого рішення, яке набрало законної сили, вони були позбавлені частини спадкового майна.

Також з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із додатковою позовною заявою 16 грудня 2013 року і в своєму позові третьою особою зазначив ОСОБА_3 До позову ним додана письмова заява від імені ОСОБА_3 в якій остання зазначає про те, що нею також подано до суду позов про оформлення права власності в порядку спадкування після смерті батька, а також викладене прохання про слухання справи за позовом ОСОБА_4 в її відсутність, про відсутність заперечень проти позову та підтримання позову. Дана заява надрукована і під нею стоїть підпис від імені ОСОБА_3 Також до позову додано дублікат заповіту від імені ОСОБА_5, яким він заповідав усе своє майно ОСОБА_3 В матеріалах справи є копія супровідного листа на імя відповідача на третьої особи із повідомленням про слухання справи на 20 грудня 2013 року і в додатках до нього зазначена копія позовної заяви із додатками. Відомості про отримання судової повістки та копії позовної заяви відповідачем та третьою особою в матеріалах справи відсутні.

Незважаючи на таку суперечливу заяву від імені ОСОБА_3, наявність дублікату заповіту та відсутність відомостей про належне повідомлення даної особи про день та час слухання справи, без перевірки наявності інших спадкоємців померлого, судом було розглянуто позов до неналежного позивача, у відсутність сторін і ухвалене рішення про визнання за позивачем права власності на частину спадкового майна, чим порушено принцип непорушності права приватної власності спадкоємців на спадкове майно закріплене Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо надання позивачу додаткового строку на прийняття спадщини та визнання за ним права власності на спадкове майно ґрунтується на неповному з'ясуванні обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 20 грудня 2013 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -