У Х В А Л А

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов задоволено.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та виділено у власність ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 46,60 кв. м, загальною площею 92,80 кв. м; Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2, житловою площею 14, 1 кв. м, загальною площею 33, 2 кв. м; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована по АДРЕСА_2 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30 в Управлінні земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,13 га, яка розташована по АДРЕСА_2 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 в Управлінні земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області.

Виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частини зазначеної квартири, житловою площею 46,60 кв. м, загальною площею 92,80 кв. м; Ѕ частини наведеного житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 14, 1 кв. м, загальною площею 33, 2 кв. м; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована за вищезазначеною адресою, придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30 в Управлінні земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1300 га, яка розташована за вищенаведеною адресою, придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 в Управлінні земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року та передачу справи на розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 183, 364 та 367 ЦК України;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 57, 60, 69, 71 СК України, статей 182, 364 та 370 ЦК України, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанову Вищого господарського суду України від 27 вересня 2012 року, ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року, 10 та 24 лютого 2016 року, постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня та 4 грудня 2013 року, 11 березня, 3 червня, 1 липня, 16 грудня (справи № 6-1109цс15 та № 6-2641цс15) 2015 року.

Усуваючи зазначені в ухвалі від 16 травня 2016 року недоліки з пропуском процесуального строку, ОСОБА_4 7 червня 2016 року звернулася до Верховного Суду України з клопотанням про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з посиланням на поважність причин його пропуску, зазначаючи про отримання вказаної ухвали лише 6 червня 2016 року.

З огляду на поважність причин пропуску строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень, що підтверджено належними доказами, клопотання ОСОБА_4 про його продовження підлягає задоволенню.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що відповідачем не надано доказів, що спірна квартира була придбана за кошти, більша частина яких належала їй особисто, на підставі договору дарування та договору позик. Суди не відступили від засад рівності часток подружжя з підстав погашення ОСОБА_4 кредитної заборгованості за рахунок коштів, отриманих нею в борг, бо згідно з частиною четвертою статті 65 ЦК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї , створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Крім того, належність майна до особистої власності визначається фактом придбання майна за кошти, які належали одному з подружжя саме на час укладення договору.

У постанові Вищого господарського суду України від 27 вересня 2012 року та ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, що надані заявником для порівняння, предмети спорів були інші, ніж у даній справі.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що, оскільки на утриманні позивача перебуває двоє малолітніх дітей, одна з яких є інвалідом з дитинства та потребує особливого догляду та додаткових витрат на іі лікування, то судом збільшено частку майна дружини.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року, що надана заявником для порівняння, суд касаційної інстанції залишив в силі рішення суду першої інстанції, яким, зокрема, визнано право власності на Ѕ частини спірної квартири кожному.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня та 4 грудня 2013 року, що надані заявником як приклади, предмети спорів були інші, ніж у даній справі.

У постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня та 16 грудня (справа № 6-1109цс15) 2015 року, що надані заявником для порівняння, указано, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов'язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником для порівняння, указано, установивши, що до придбання спірної частини будинку сторони перебували у шлюбі протягом трьох місяців, та оцінюючи, крім договору позики від 27 грудня 2011 року, інші об'єктивні докази, а також показання свідків та розписки про надання ОСОБА_2 позики для придбання S_1 частини будинку, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про придбання спірної частини будинку за особисті кошти ОСОБА_1.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2641цс15), що надана заявником як приклад, зазначено, що в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, теж відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Клопотання ОСОБА_4 про продовження строку на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень задовольнити.

Продовжити строк на усунення недоліків заяви про перегляд судових рішень з 30 травня до 7 червня 2016 року.

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя за заявою ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук