Справа № 520/8470/16-ц
Провадження № 2/520/4084/16
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря -Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,
Свої вимоги мотивував тим, що 18.10.2006 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 231/06ф, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 150 000 дол. США з терміном повернення по 17.10.2008 року із сплатою 14 % річних, та згодом 16 % річних.
В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_4, 20.10.2006 року було укладено іпотечний договір, згідно з яким в іпотеку було передано ізольовану квартиру під АДРЕСА_1 та складається в цілому з п'яти житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 97,1 кв.м., в тому числі житловою площею 61,5 кв.м.
Через неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.02.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № 231/06ф від 18.10.2006 року в сумі 2 202 357, 65 гривень.
Позивач стверджує, що на теперішній зазначене рішення не виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку, заборгованість відповідача за кредитним договором залишається не погашеною в повному обсязі, що і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 06.09.2016 року від представника уповноваженої особи Фонду ОСОБА_5 надійшло до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач по справі ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним Кодексом України, зобов'язаннями щодо кредитного договору.
В судовому засіданні встановлено, що 18 жовтня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 231/06ф згідно з умов якого (п. 1.1.1) Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 48 300 дол. США з терміном повернення (п. 1.1.2) по 17.10.2008 року із сплатою (п.1.1.3) 14 % річних, з цільовим призначенням на ремонт квартири (п.1.2).
В подальшому, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 були змінені умови виконання кредитного договору, про що були укладені додаткові угоди № 01 від 18 жовтня 2006, № 02 від 16 лютого 2007 року, № 03 від 16 лютого 2007 року, № 04 від 22 лютого 2007 року, № 05 від 06 березня 2007 року № 06 від 30 липня 2007 року, № 07 від 30 липня 2007 року, № 08 від 13 серпня 2007 рок, № 09 від 05 серпня 2008 року, № 10 від 05 вересня 2008 року, згідно з умов яких річна ставка була збільшена до 16%.
ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» повністю виконав взяті на себе Кредитним договором зобов'язання щодо надання ОСОБА_3 кредиту в обсягах встановлених договором.
В якості забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2006 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., зареєстрований в реєстрі за № 8766, згідно умов якого ОСОБА_3 передала Банку в іпотеку: ізольовану квартиру під АДРЕСА_1 та складається в цілому з п'яти житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 97,1 кв.м., в тому числі житловою площею 61,5 кв.м.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти
Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Як стверджує Позивач, Відповідач свої зобов'язання по кредитному договору виконувала неналежно, систематично порушувала строки по сплаті платежів в рахунок погашення кредиту, нарахованих за користування кредитом та відсотках, у зв'язку з чим в 2015 році Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Однак, як стверджує Позивач на теперішній зазначене рішення не виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку, заборгованість відповідача за кредитним договором залишається не погашеною в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ч.3 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Пунктом 7.1 Іпотечного договору передбачено, що в разі порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором чи Іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, а також інших обов'язків іпотекодавця/позичальника, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно п. 7.3 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, або шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору.
Пунктом 7.4 Іпотечного договору закріплено право вибору Іпотекодержателем способу задоволення своїх вимог в межах переліку, визначеного п. 7.3 Іпотечного договору.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотеко держателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі визначає можливий спосіб задоволення вимог іпотеко держателя не перешкоджає іпотеко держателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет застави.
Відповідно до розділу 7 Іпотечного договору Сторони погодились, що умови цього розділу є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та вважаються повним укладеним договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Суд звертає увагу на те, що позивачем було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак це не призвело до повного погашення боргу.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".
При ухваленні рішення суд керується положеннями ч.1 ст. 11 ЦПК України згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом
Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом
Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни в повному обсязі.
Також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1378 гривень.
Враховуючи викладене вище, та керуючись ст.ст. 16; 554; 1054 Цивільного кодексу України; ст.ст. 7, 12, 33, 34, 35, 39 Закону України " Про іпотеку ", ст.ст. 3; 27, 112, 118-120; 151; 152 Цивільного процесуального Кодексу України,
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Куриленко О. М.