У Х В А Л А

22 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,Яреми А.Г.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділення частини погребу та внесення виправлень; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним,

встановила:

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 9 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 троку, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Поділено в натурі будинок АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_5 у власність частину житлового будинку згідно підваріанту «А» варіанту № 1 судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 43,8 % від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0,064715 га по лінії «А-А», що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту «А» варіанту № 1 висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає Ѕ частину земельної ділянки.

Виділено у власність ОСОБА_6 частину житлового будинку згідно підваріанту «А» варіанту №1 судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає 58, 3% від усього будинку та виділено у користування земельну ділянку площею 0, 064715 га по лінії «А-А», що прилягає до виділеної частини будинку згідно підваріанту «А» варіанту № 1 висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, що складає Ѕ частину земельної ділянки.

Залишено в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні ділянки, що прилягають до виділених частин будинку.

Виділено у власність ОСОБА_5 погріб «В», а у власність ОСОБА_6 - сарай «Б».

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 19 330 грн. компенсації за перевищення розміру отриманої частини власності.

У решті позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

У позові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу касаційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 120, 125 ЗК України.

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що у допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із того, що співвласники не можуть дійти згоди щодо порядку користування житловим будинком, а тому він підлягає поділу в натурі згідно зазначеного судом варіанту інженерно-технічної експертизи від 17 вересня 2014 року, який найбільш повно відповідає інтересам співвласників.

Відмовляючи в позові ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив із безпідставності позовних вимог.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 27 квітня 2016 року суд касаційної інстанції виходив із того, що у справах про поділ спільного часткового майна в натурі судам необхідно з'ясувати: чи є можливим виділ належної позивачу частки в натурі, чи допускається такий виділ згідно із законом; які є варіанти поділу майна в натурі та який із цих варіантів є найбільш сприятливим та найменш обтяжливим для співвласників. Встановивши, що поділ 51/100 частин житлового будинку та господарських споруд на дві рівні частини відповідно до їх ідеальних часток не можливий, суди дійшли висновку, що запропонований другий варіант досудової будівельно-технічної експертизи від 14 вересня 2015 року є найбільш оптимальним для сторін щодо розміру та вартості їх часток, а також щодо розміру компенсації за відхилення від ідеальної частки.

- від 9 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та направляючи справу в цій частині на новий апеляційний розгляд, виходив із того, що відмовляючи у позові в частині поділу земельної ділянки при наявності документів, які посвідчують право власності на частину житлового будинку, апеляційний суд, тим самим не вирішив спір по суті, право позивачки на судовий захист, гарантований статтями 55, 124 Конституції України та передбачений статтями 3,4 ЦПК України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагальності цивільного процесу не виконав, всупереч статті 330 ЦПК України фактично усунувся від виконання своїх процесуальних обов'язків та вказував на необхідність додаткового з'ясування обставин, що стосуються можливості поділу земельної ділянки.

- від 9 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд виходив із того, що суд не врахував того, що в разі відступлення від принципу (виділу частки) спільного часткового майна пропорційно ідеальним часткам співвласників і збільшення частки одного із співвласників у спільній частковій власності, з нього стягується компенсація на користь іншого співвласника за зменшення його частки при виділі в натурі та визначальним у такому випадку є саме надання згоди співвласника на отримання ним такої компенсації, а не навпаки, про що помилково зазначено судом апеляційної інстанції. Крім того, суд, у порушення вимог статті 213 ЦПК України, належним чином не перевірив доводи позивачки щодо фактично висловленого погодження щодо переобладнання й перепланування жилого будинку та дійшов передчасного висновку про відсутність відповідного дозволу, а також не встановив визначеного законодавством порядку і форми, що стосується надання відомостей виконавчим комітетом місцевої ради про дозвіл на переобладнання і перепланування жилого будинку. Також, зазначаючи про відсутність підтверджень можливості здійснення відповідних переобладнань та перепланувань у спірному нерухомому майні, апеляційний суд, всупереч статті 303 ЦПК України, не з'ясував механізмів переобладнання житлового приміщення, зокрема, отримання позивачем необхідних дозволів відповідних служб на таке переобладнання та перепланування, погодження їх у встановленому законом порядку, а також не обговорив питання можливості витребування висновків та відомостей від органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій.

- від 9 вересня 2015 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, виходив із того, що суди не перевірили, чи зверталася особа з вимогою про встановлення земельного сервітуту безпосередньо до особи та чи вирішували його в добровільному порядку; також не зазначено, на яких саме умовах (платній чи безоплатній, строковий чи безстроковий) запропоновано встановити земельний сервітут, чим обґрунтований саме такий розмір частини земельної ділянки, обтяженої сервітутом, враховуючи мету його встановлення та здійснення особою поточного ремонту будівлі сараю літ. «Е». Суди, ухвалюючи рішення про встановлення земельного сервітуту, не звернули уваги на те, що з такими вимогами особа до суду не зверталася.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що судами касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшли протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділення частини погребу та внесення виправлень; за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема