АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1458/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23, 47 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Колос» на заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Колос» (далі СТОВ «Агрофірма Колос») про стягнення збитків, заподіяних неодержаннням доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до СТОВ «Агрофірма Колос» про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки, стягнення орендної плати за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, 3% річних, пені та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вони є власниками земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Вершинозгарської сільської ради, Драбівського району, Черкаської області, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю, відповідно від 21 березня 2001 року та від 22 березня 2001 року.

У грудні 2008 року кожен з них передав свою земельну ділянку в оренду СТОВ «Агрофірма Колос» строком на 5 років, уклавши при цьому відповідні договори оренди. Відповідно до договорів строк оренди закінчився 25 грудня 2013 року.

У липні 2013 року позивачі направили директору СТОВ «Агрофірма «Колос» листи, в яких попередили його, що після закінчення строку дії договору продовжувати співпрацю із ним не будуть і просили не використовувати їх земельні ділянки, однак відповідач їх листи залишив поза увагою.

Проте відповідач земельні ділянки не повернув, а надіслав позивачам листи з вимогою про виготовлення технічної документації і виділення земельних ділянок в натурі та попередив про компенсацію по обробітку з розрахунку 500 грн. за 1 га земельної ділянки.

У звязку з порушенням їхніх прав як землевласників, уточнивши свої позовні вимоги, позивачі просили суд стягнути з відповідача СТОВ «Агрофірма Колос» на користь кожного з них не отриману орендну плату за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, пеню у звязку з затримкою виплати орендної плати, 3 проценти річних від простроченої суми.

Також до осені 2014 року земельні ділянки позивачів повністю використовувались відповідачем. Використання СТОВ «Агрофірма «Колос» земельних ділянок позивачів без будь-яких правових підстав позбавило їх прав як власників користуватися і розпоряджатися своєю власністю, тому вони вважали, що відповідач самовільно зайняв їх земельні ділянки, у звязку із чим позбавив них можливості отримати дохід від використання власних ділянок. Так, сума недоотриманого доходу (упущена вигода), завдана ОСОБА_6, становить 43 223 грн. 40 коп., а ОСОБА_7 43 220 грн. 48 коп. Вказану упущену вигоду позивачі просили стягнути на свою користь.

Крім того, позивачі вказували, що такі дії колишнього орендаря призвели до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя та життя їх сімей. Отриману моральну шкоду кожен з позивачів оцінює у 3 000 грн. 00 коп., яку також просили стягнути з СТОВ «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Справа неодноразово розглядалася в судах різних інстанцій та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 11 червня 2015 року скасовано в частині позовних вимог стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення судів, а саме стосовно стягнення орендної плати за 2013 рік з урахуванням індексу інфляції, пені у звязку з затримкою виплати та 3 процентів річних, залишено без змін.

Заочним рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2016 року позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача СТОВ «Агрофірма «Колос» на користь: ОСОБА_6 43 223 грн. 40 коп. збитків від неодержаного доходу за час тимчасового невикористання ним земельної ділянки за 2014 рік та 3 000 грн. заподіяної моральної шкоди; ОСОБА_7, 43 220 грн. 84 коп. збитків від неодержаного доходу за час тимчасового невикористання ним земельної ділянки за 2014 рік та 3 000 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з відповідача СТОВ «Агрофірма «Колос» на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 522 грн. кожному.

Не погоджуючись з вказаним рішенням СТОВ «Агрофірма Колос» подало апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним зясуванням обставин справи. Просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги позивачів суд першої інстанції виходив з того, що відповідач продовжував безпідставно використовувати земельні ділянки позивачів з 25 грудня 2013 року по жовтень 2014 року у звязку з чим не отримав відповідний прибуток. Визначаючи розмір збитків суд послався на акти від 05 листопада 2014 року комісії з визначення розміру збитків, заподіяних громадянам с. Вершина Згарська, які затверджені Розпорядженням голови Драбівської райдержадміністрації № 307 від 07 листопада 2014 року ( а.с. 69-76, т. 1).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 3,85 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР № 2-7-30. ОСОБА_7 є власником земельної ділянки розміром 3,75 га на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР № 2-7-31.

У грудні 2008 року кожний з позивачів уклали договори оренди своїх земельних ділянок з СТОВ «Агрофірма Колос» терміном на 5 років. Відповідно до договорів строк оренди закінчився 25 грудня 2013 року. Орендодавці заздалегідь попередили відповідача про те, що після закінчення строку договору оренди землі, вони даний договір продовжувати не будуть і від подальшої співпраці з відповідачем відмовляються.

Відповідач в свою чергу у жовтні 2013 року повідомив кожного з відповідачів про необхідність виготовлення технічної документації і виділення земельних ділянок в натурі та попередив про компенсацію по обробітку землі під час підготовки до ґрунту до сівби з розрахунку 500 грн. за 1 га земельної ділянки.

Пунктами 21 - 25 договорів оренди землі встановлені умовами повернення земельної ділянки. Вказаними пунктами договору не визначено обовязку орендаря щодо конкретних дій для повернення орендодавцеві земельної ділянки.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 та ОСОБА_7, кожний окремо, 24 липня 2014 року уклали договори оренди належних їм земельних ділянок з Фермерським господарством «Згарі» ( а.с. 206, 211 т. 1).

Згідно з Актами прийому-передачі межових знаків на зберігання СТОВ «Агрофірма Колос» та ФГ «Згарі»у вересні-жовтні узгодили та здійснили передачу земельних ділянок (паїв).

Статтею 34 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення даних правовідносин) передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обовязку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобовязаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 вказаного Закону у разі невиконання зобовязань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст.156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

На підтвердження розміру заподіяних збитків, позивачами по справі надані акти від 05 листопада 2014 року комісії з визначення розміру збитків, заподіяних громадянам с. Вершина Згарська, які затверджені Розпорядженням голови Драбівської райдержадміністрації від 07 листопада 2014 року № 307. Розмір збитків визначався відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19 квітня 1993 року № 284.

В судовому засіданні встановлено, що термін дії договорів оренди сплив 25 грудня 2013 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Таким чином у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли реально отримані при належному виконанні зобовязання.

Відповідно до ст. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМ України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі (неодержані доходи) лише в разі, якщо вони обґрунтовані..

За таких обставин, наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Позивачами не надано суду доказів укладення з грудня 2013 року по липень 2014 року договорів оренди спірних земельних ділянок з будь-якими іншими юридичними особами, а також доказів їх відмови від цих договорів у зв'язку із неможливістю отримати об'єкт оренди. Також вони не надали доказів їх власного використання землі під певні сільськогосподарські культури. Наявні у справі Акти з визначення розміру збитків, де вказаний розрахунок збитків на підставі посіяної кукурудзи на зерно - непереконливі і не ґрунтуються на заявах самих позивачів та буд-яких інших доказах.

Таким чином позивачі не довели збитків ( упущеної вигоди) та їх розміру, причинного звязку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується стягнення з СТОВ «Агрофірма Колос» на користь позивачів моральної шкоди, то колегія суддів звертає увагу на те, що останні повязували завдання моральної шкоди з не поверненням їм у визначені законом строки земельних ділянок, тобто з порушенням зобовязань, передбачених договорами оренди.

У разі порушення зобовязання, за змістом статті 611 ЦК України, моральна шкода може відшкодовуватись лише у разі, якщо це визначено договором або законом.

В укладених договорах оренди між орендарем та кожним з орендодавцем не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до СТОВ «Агрофірма Колос» в частині стягнення з відповідача вартості не отриманого позивачами прибутку та моральної шкоди задоволенню не підлягають.

У звязку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Колос» - задовльнити.

Заочне рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 04 квітня 2016 року скасувати, ухваливши по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Колос» про стягнення збитків, заподіяних неодержаннням доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :