АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4543/16 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа №640/2109/14-ц Доповідач Сащенко І.С.
Категорія договірні

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Коровіна С.Г.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання порушеними прав в частині передачі боргу, визнання незаконним та скасування дії відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 215711,65 грн.

В обґрунтування вимог посилалось на те, що 14.02.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (далі ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 76/07-КВ, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 28000 доларів США під 12,5 % річних на строк до 12.02.2027 року. Мета кредитування придбання нерухомості на вторинному ринку.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого Укрпромбанк передає (відступає) ОСОБА_3 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 76/07-КВ від 14.02.2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору, станом на 27.01.2014 року утворилась заборгованість у сумі 215711,65 грн., з яких: 170839,26 грн. тіло кредиту, 39278,00 грн. заборгованість за відсотками, 5594,38 грн. комісія.

Посилаючись на вказані обставини, просило стягнути з ОСОБА_2 на користь банку зазначену заборгованість.

У травні 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву, в якій просила: визнати порушеними її права в частині передачі боргу від ТОВ «Український промисловий банк» за угодою про передачу активів та кредитних зобов'язань на користь ПАТ «ДельтаБанк»; визнати незаконними та скасувати дії банку відносно зміни в односторонньому порядку умов договору кредиту № 76/07-КВ від 14.02.07 року стосовно збільшення відсоткової ставки; зобов'язати банк зробити перерахунок за кредитним договором, зарахувавши отриману від неї, з моменту підвищення різницю по процентах від одностороннього збільшення процентної ставки за кредитом в рахунок сплати заборгованості основною сумою кредиту; стягнути з банку на її користь витрати по сплаті судового збору у сумі 2150 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн., а також моральну шкоду у сумі 100000 грн.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 30.06.2010 року без належного повідомлення її, як сторони по кредитному договору та отримання її згоди ТОВ «Український промисловий банк» уклало угоду із АТ «Дельта Банк», порушивши вимоги ч.1 ст.56 ЦК України. Крім того, по телефону працівник банку їй повідомив, що розмір процентної ставки за її договором банком було збільшено більше ніж у два рази і вона повинна була сплачувати замість встановленої договором ставки у 12,5% річних набагато більшу суму. Своїми діями банк порушив умови розділу №6 Договору, завчасно не повідомив її про зміни ним умов договору і здійснив ці зміни в односторонньому порядку. Заборгованість за кредитом з'явилася в зв'язку з тим, що вона влітку 2012 року припинила роботу по основному бізнесу та захворіла на тяжке інфекційне захворювання. Вона неодноразово зверталася до банку із проханням про реструктуризацію боргу, але банк їй відмовив.

В судовому засіданні представник банку позовні вимоги підтримав.

Відповідачка та її представник проти позову ПАТ «Дельта Банк» заперечували, просили задовольнити зустрічну позовну заяву.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11.05.2016 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 215711,65 грн. У зустрічному позові ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає факт передачі права вимоги за договором кредиту від 14.02.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 З Ф. не доведеним.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ ОСОБА_4» та стягуючи з ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором № 76/07-КВ від 14.02.2007 року у розмірі 215 711,65 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк» та розміру заборгованості за вказаним кредитним договором.

Судова колегія апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 14.02.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 76/07-КВ, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 28000 доларів США для придбання нерухомості під 12,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 14.02.2007 року по 12.02.2027 року ( т.1 а.с.5-11).

На підставі договору про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України 30.06.2010 року, Укрпромбанк передав ОСОБА_3 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за договором № 76/07-КВ від 14.02.2007 року (т.1 а.с.16-21).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

ОСОБА_2 взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 27.01.2014 року утворилась заборгованість у сумі 215711,65 грн., з яких : 170839,26 грн. тіло кредиту, 39278,00 грн. заборгованість за відсотками, 5594,38 грн. комісія, що підтверджується відповідним розрахунком (т.1 а.с.223) .

За приписами ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином(відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент

переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк», як нового кредитора у зобовязанні, та стягнув з відповідачки на його користь вказану суму заборгованості.

Посилання ОСОБА_2 на те, що банком в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами, є безпідставним та спростовується розрахунком заборгованості, наданим банком, відповідно до якого при обчисленні заборгованості за відсотками використовувалась ставка 12,5%, як це передбачено кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт передачі права вимоги 30.06.2010 року за кредитним договором № 76/07-КВ від 14.02.2007 року не підтверджено належними доказами, спростовуються матеріалами справи, а саме договором про передачу Активів та Кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ОСОБА_3 та витягом з додатку №2 до вказаного договору.

Також судовою колегією не можуть бути прийняті доводи про те, що окрім звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, на теперішній час банком проводиться звернення стягнення на предмет нерухомого майна, яким було забезпечено кредитний договір, на підставі виконавчого напису нотаріуса, що є подвійним стягненням.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року в справі № 6-1080цс15 стягнення заборгованості за основним зобовязанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобовязання.

Враховуючи, що заборгованість за кредитом ОСОБА_2 до теперішнього часу не погашена, банк правомірно та на власний розсуд обрав спосіб захисту свого порушеного права.

Таким чином рішення суду щодо задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 є законним та обґрунтованим, підстав для скасування чи зміни рішення судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 301, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді