Справа № 462/6480/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/505/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
Провадження № 22-ц/783/498/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Бойко С.М., Мельничук О. Я.

при секретарі: Куцику І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 08 вересня 2015 року та ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 08 вересня 2015 року заяву ОСОБА_3 І про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 52,00% у праві спільної часткової власності на нежитлову будівлю на вулиці Київській, 185 селища міського типу Запитів, Кам»янка-Бузького району, Львівської області, що становить 896,7 кв.м. та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 23 жовтня 2015 року визнано мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 896,70 кв.м (52/100 часток), розташованих на першому-другому поверхах двоповерхової будівлі ремонтних цехів (літ.Г-20 на вул. Київській,185 села міського типу Запитів, Кам»янка-Бузького району Львівської області. Провадження у справі позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості закрито.

Зазначені ухвали оскаржив ОСОБА_2

Вважає їх незаконними, необгрунтованими та постановленими з порушенням норм процесуального права.

У апеляційних скаргах зазначає, що договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що став підставою для подання даного позову та подальшого укладення мирової угоди, укладено (фіктивно) з метою цілеспрямованого ухилення відповідача від виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.09.2015 року, згідно якого з ОСОБА_3 в його користь підлягає стягненю 850 681 грн. боргу за договором позики. Мировою угодою, яка визнана судом, за ОСОБА_3 було визнано право власності на нежитлові приміщення, що вже перебувають під арештом для забезпечення реального виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.09.2015 року у справі № 465/11074/13-ц. Зазначає, що при постановленні ухвали про забезпечення позову, судом першої інстанції не було оглянуто та долучено до справи оригінал боргової розписки від 16.07.2013 року, не було з»ясовано чому саме на це майно позивач просить накласти арешт, чи порушуватимуться в такому випадку права та інтереси інших осіб. На час укладення мирової угоди відповідач знав, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року про забезпечення позову у справі № 465/11074/13-ц, накладено арешт саме на частку в розмірі 52% у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення - склад загальною площею 1200 кв.м., отже завідомо вчиняв дії для перешкодження забезпечення реального виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.09.2015 року.

Просить ухвали суду скасувати.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що скарги підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову та таке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов накладається на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ст.172 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов»язків сторін та предмета позову. Мирова угода не може суперечити закону чи порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Забезпечуючи позов та накладаючи арешт на нежитлову будівлю по вулиці Київській, 185 селища міського типу Запитів, Кам»янка-Бузького району, Львівської області, що становить 896,7 кв.м. та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, суд першої інстанції не переконався, що таке майно дійсно належить відповідачу у справі, оскільки докази про належність такого майна ОСОБА_4 у матеріалах справи відсутні. Отже, суд забезпечив позов з порушенням вимогп.1 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З наведених мотивів, ухвала Залізничного районного суду міста Львова від 08 вересня 2015 року підлягає скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи, прд»являючи даний позов, позивач просив стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 877 600 грн.

Визнаючи мирову угоду та визнаючи за ОСОБА_3 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 896,70 кв.м (52/100 часток), розташованих на першому-другому поверхах двоповерхової будівлі ремонтних цехів (літ.Г-20 на вул.Київській,185 села міського типу Запитів, Кам»янка-Бузького району Львівської області, суд не врахував, що предметом даного спору є грошові кошти в сумі 877600 грн., а не нерухоме майно, а відтак визнав мирову угоду, яка суперечить закону, зокрема ст.1046 ЦК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на зазначене майно ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 грудня 2013 року накладено арешт для забезпечення виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 21.09.2015 року у справі № 465/11074/13-ц про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 850 681 грн. боргу за договором позики.

З наведених мотивів, ухвала Залізничного районного суду міста Львова від 23 жовтня 2015 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.311, 312 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 08 вересня 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 23 жовтня 2015 року скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Бойко С. М.

ОСОБА_5