Справа №587/283/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1541/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 вересня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Околота Г. М. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 липня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Великочернеччинська сільська рада Сумського району, управління Держгеокадастру у Сумському районі

про встановлення платного постійного земельного сервітуту, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 30 липня 2013 року, йому на праві власності належить нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: вул. Фрунзе,43, с. Велика Чернеччина, Сумського району Сумської області. Земельна ділянка, на якій розташоване приміщення належить Великочернеччинській сільській раді. Рішенням сесії Великочернеччинської сільради від 17 жовтня 2013 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину орієнтованою площею 0,07 га. Позивач звернувся до ПП «Мегаполіс» для замовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, проте йому було відмовлено в розробці проекту на тій підставі, що частина земельної ділянки, яка передбачена до відведення, вже помилково передана у власність власникам садиби по вул. Фрунзе,41 в с. Велика Чернеччина. Межа приватизованої земельної ділянки проходить по тильній стороні магазину. Власник садиби №41 ОСОБА_4 збудував огорожу, яка не дає можливості зайти за тильну сторону його нежитлового приміщення, що призводить до того, що він не може обслуговувати належне майно, проводити ремонтні роботи. 08 грудня 2015 року він звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією звернутися до нотаріальної контори для укладання договору про встановлення сервітуту на частину земельної ділянки необхідної йому для обслуговування своєї будівлі. Однак ОСОБА_4 проігнорував його пропозицію, тому просив суд встановити йому, ОСОБА_3 постійний платний сервітут на частину земельної ділянки площею 0,0045 га по вул. Фрунзе,41 в с. Велика Чернеччина з метою встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів для забезпечення ремонту та обслуговування нежитлової будівлі у розмірі встановленої законом плати за землю, розділити в натурі земельну ділянку, належну відповідачу, відповідно до топографічної зйомки ПП «Мегаполіс», зобовязати відповідача перенести паркан відповідно до сервітуту.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що відповідно до топографічної зйомки ПП «Мегаполіс», відповідач в притул зліва до магазину збудував паркан поза межами своєї земельної ділянки. Аналогічні відомості містяться в листі-відмові ПП «Мегаполіс». За час розгляду справи в суді, відповідачем перенесено паркан, збудований зліва від нежитлового приміщення по лінії передньої стіни таким чином, що прохід вздовж лівої стіни будівлі звільнено. Суд не звернув увагу на те, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, дефектів, які б могли перешкоджати використовувати будівлю не за призначенням, на день укладення договору, не встановлено. Вважає, що суд не надав оцінку такому доказу як топографічна зйомка ПП «Мегаполіс», відповідно до якої прохід до задньої стіни нежитлової будівлі позивача знаходиться на земельній ділянці, що належить відповідачу і потребує реконструкції, а також від задньої стіни будинку з права, збудований паркан по межі ділянки відповідача, що унеможливлює прохід вздовж задньої стіни будівлі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи позивача, заперечення відповідача та його представників, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як суд дійшов його правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішення Господарського суду Сумської області від 16 квітня 2009 року за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_6 до МПП «Електрополіс» про визнання договору дійсним та визнання права власності договір купівлі-продажу житлового приміщення укладений між сторонами 26 січня 2009 року був визнаний дійсним і визнано за позивачем право власності на нежитлове приміщення загальною площею 58,7 кв.м., що знаходиться за адресою Сумська область Сумський район с.В.Чернеччина, вул.Фрунзе, 43 (а.с.48-50, 133-136).

З технічного паспорту на нерухоме майно виготовленого 30.06.2009 року на імя власника будівлі ОСОБА_6 вбачається, що фундамент будівлі виготовлений зі щебеню, стіни деревяні сторчові обшиті ДВП і дах будівлі покритий шифером (а.с.69-76).

Вподальшому, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 липня 2013 року, ОСОБА_5 придбав у ОСОБА_6 нежитлове приміщення, загальною площею 58,7 кв.м., за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Велика Чернеччина, вул. Фрунзе,б.43. Земельна ділянка, на якій розташоване приміщення, належить ОСОБА_7 сільській раді. Покупець прийняв приміщення у технічному стані, придатному для використання за цільовим призначенням (а.с.85).

Відповідно до довідки виконкому Великочернеччинської сільради № 532/04-04 від 23 липня 2013 року земельна ділянка № 43 по вул. Фрунзе належить ОСОБА_7 сільській раді (а.с.61).

Рішенням двадцять шостої сесії шостого скликання ОСОБА_7 сільської ради від 17 жовтня 2013 року ФОП ОСОБА_5 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під розміщення магазину по вул. Фрунзе, 43, в с. В.Чернеччина орієнтовною площею 0,07 га для комерційної діяльності (а.с.86).

Відповідно до топографічної зйомки, здійсненої ПП «Мегаполіс» по межі належного позивачу обєкту нерухомості проходить межа суміжної земельної ділянки. Для обслуговування графічно визначена земельна ділянка площею 0,0045 га за рахунок сусідньої земельної ділянки (а.с.7). З цієї причини робота по розробці проекту відведення не виконана.

Згідно довідки Управління Держгеокадастру у Сумському районі від 19 лютого 2016 року, грошова оцінка земельної ділянки вказаної площі становить 134,76 грн.(а.с.15).

Власником суміжної земельної ділянки розташованої за адресою с.В.Чернеччина вул.Фрунзе, 41 є відповідач ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 серпня 1999 року, посвідченого завідуючою Сумської районної державної нотаріальної контори Сумської області ОСОБА_8 (а.с.42).

З акту про погодження (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки в натурі від 28 грудня 2000 року вбачається, що суміжними землевласниками (землекористувачами) земельної ділянки по вул.Фрунзе, 41 в с.В.Чернеччина є В-Чернеччанська дільнична лікарня ветеринарної медицини та В-Чернеччанська сільська рада (а.с.47).

З інформаційного листа управління Держземагенства у Сумському районі №477/01-20 від 19 серпня 2015 року вбачається, що власником земельної ділянка по вул. Фрунзе, 41в с. В.Чернеччина є ОСОБА_4 Дана земельна ділянка передана у власність рішенням Великочернеччинської сільської ради 13 сесії 23 скликання від 30 грудня 2000 року (а.с.88).

Належність вищезазначеної земельної ділянки на праві власності відповідачу у справі підтверджується і державним актом виданим на імя ОСОБА_4 серії ІІ-СМ №019450 на земельну ділянку площею 0,55 га (для ведення особистого підсобного господарства 0,48 та під забудову 0,07) (а.с.43).

05 вересня 2013 року за ОСОБА_4 відповідно до державного акту серії ІІ-СМ №019450 зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,0740 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по вул. Фрунзе,41 та відомості про це унесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.44-46).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок відповідача від 04 листопада 2010 року на земельній ділянці знаходяться будинок та надвірні споруди, а саме біля спірної земельної ділянки гараж «З», кухня «Б», баня «Н», душ «Т» (а.с.20-23).

Конституцію (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Виходячи з цього, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо відсутності підстав для розподілу земельної ділянки належної відповідачу у справі та зобовязання перенести паркан, оскільки як було встановлено судом, останній в законний спосіб набув право власності на земельну ділянку розташовану по вул.Фрунзе, 41 в с.В.Чернеччина, і тому виходячи з принципу непорушності права приватної власності має право на безперешкодне володіння та користування ним.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Частинами 1, 2 ст. 100 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 402 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Заявляючи позов про встановлення земельного сервітуту, позивач належним чином не обґрунтував його та не надав суду переконливих доказів необхідності його встановлення. Так, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, він не зазначив, в якій саме частині, виділеної у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, він просить встановити сервітут та в якому розмірі. Встановлення ж земельного сервітуту для проведення ремонтно-будівельних робіт взагалі наведеними нормами законодавства, що регулює право земельного сервітуту, не передбачено.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав переконливих доказів на підтвердження неможливості користування належним йому на праві власності нерухомим майном або його реконструкції без обовязкового встановлення земельного сервітуту.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для їх переоцінки колегія суддів не вбачає.

Висновки суду по суті спору відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, на які послався в рішенні.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -