У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Лесик Ю.С.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року у справі № 1350/15,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить суд: скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року у справі № 1350/15 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості по договору кредиту в сумі 41 400 доларів США та третейський збір у сумі 9 311,85 гривень.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у складі головуючого третейського судді Ярошовця В.М. від 11 вересня 2015 року у справі № 1350/15 задоволено позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до неї, ОСОБА_1, та ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору кредиту від 01 березня 2007 року № 935/6-048, укладеного між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість по договору кредиту в сумі 41 400 доларів США, та третейський збір у сумі 9 311,85 гривень. Проте, спір між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення боргу по договору кредиту від 01 березня 2007 року № 935/6-048, переданий на вирішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, є спором у справі щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Розгляд справ третейським судом не обмежений будь-якими строками, якщо інше не встановлено регламентом третейського суду або третейською угодою (ст. 33 Закону України «Про третейські суди»). 04 вересня 2015 року нею було подане клопотання до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про відкладення розгляду справи. Клопотання обумовлено тим, що вона постійно перебуває у м. Чернігові, де зареєстроване місце її проживання, у зв'язку з чим на час розгляду справи вона не мала змоги прибути до м. Києва. Натомість, третейський суд подане клопотання не розглянув та прийняв рішення за її відсутності чим порушив її права як сторони у справі та позбавив її можливості реалізувати своє право на безпосередню участь у розгляді справи в третейському суді та надання доказів.

П. 6.2. договору кредиту від 01 березня 2007 року № 935/6-048 не містить відомостей про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. В зв'язку з викладеним третейське застереження кредитного договору не відповідає вимогам закону, та підлягає визнанню недійсним. Крім того, за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, а процентів - кожного 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Поряд з цим, приписами п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Однак, третейський суд наведених положень законодавства не врахував, обмежившись лише посиланням на дату, станом на яку у позичальника наявна заборгованість, не визначивши при цьому дату, з якої ця заборгованість виникла та, разом з цим, не визначивши строк позовної давності з якого у банку виникає відповідне право вимоги. Крім того, враховуючи, що сплата кожного щомісячного платежу в рахунок погашення основної заборгованості та процентів є окремими зобов'язаннями позичальника перед банком, сплив шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя по кожному окремому платежу свідчить про припинення поруки в частині цих окремих зобов'язань.

Заявник в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали даної справи, приходить до наступного.

11 вересня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 1350/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято рішення, відповідно до якого з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 41400 доларів США 92 центів США, що згідно курсу НБУ станом на 24 червня 2015 року складає 891184 гривень 64 копійки та третейський збір у сумі 9311 гривень 85 копійок.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 01 березня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 договору кредиту № 935/6-048 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти зі сплатою 12,85% процентів річних та укладеного 01 березня 2007 року між Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору поруки № 935/09-048, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_1 зобов'язалася перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 935/6-048 від 01 березня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 від 20 травня 2015 року визначено, що «Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. На час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі від 15 листопада 2011 року між фізичною особою (споживачем) і банком було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Крім того, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, визначено, що відповідно до статті 3895 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Також, у правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс14, визначено «наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

За вказаних обставин, суд вважає, що вищезазначені правові позиції висловлені Верховним Судом України в постановах від 20 травня 2015 року у справі № 6-64цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-856цс15, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-831цс14, підлягають застосуванню в межах розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, оскільки за вимог п.1 ч.2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Щодо обґрунтувань заявлених вимог в частині не розгляду Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків клопотання про відкладення розгляду справи, порушення з боку кредитора строку позовної давності за вимогами, то вказані обґрунтування є по суті запереченнями щодо вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку суми заборгованості та мали б розглядатися та оцінюватися в якості доказів при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року у справі № 1350/15 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 вересня 2015 року у справі № 1350/15 - задовольнити.

Скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків по справі № 1350/15 від 11 вересня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: