У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про поділ спадкового майна, визнання права власності та стягнення компенсації, за касаційною скаргою ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік - ОСОБА_10, після смерті якого відкрилась спадщина на ј частини квартири АДРЕСА_1, Ѕ частини від двадцяти трьох транспортних засобів, а також на два інші транспортні засоби.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_10 є вона як дружина померлого, їх діти - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, а також син ОСОБА_10 від першого шлюбу - ОСОБА_7 та дочка від другого шлюбу - ОСОБА_8

Кожному із вказаних спадкоємців було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/28 частини квартири АДРЕСА_1, 1/14 частини від двадцяти трьох транспортних засобів та 1/7 частини від двох транспортних засобів.

Указуючи на те, що частки відповідачів у спільному майні є незначними, їх не можливо виділити в натурі, просила визнати за позивачами право власності на належні відповідачам частки у праві власності на нерухоме та рухоме майно зі сплатою відповідачам компенсації вартості цих часток відповідно до оціночної вартості спадкового майна.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, позов задоволено.

Припинено право часткової власності ОСОБА_8 на 1/28 частини квартири АДРЕСА_1; 1/14 частини кожного із двадцяти трьох транспортних засобів і на 1/7 частини двох транспортних засобів.

Передано 1/28 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_8, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнано за ними право власності на 1/112 частини цієї квартири за кожним.

Припинено право часткової власності ОСОБА_7 на 1/28 частини вказаної квартири і на 1/14 частини кожного з двадцяти трьох транспортних засобів та на 1/7 частини двох транспортних засобів.

Передано 1/28 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнано за ними право власності на 1/112 частини вказаної квартири за кожним.

Передано по 1/14 частини кожного з двадцяти трьох транспортних засобів та по 1/7 частини двох транспортних засобів, які належали ОСОБА_8 та ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та визнано за ними право власності на:

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 316, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 412D ПЕ, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 413 СDІ, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель 14163, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель 8.163, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 316, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 512D, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_8;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель ТGА01, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_9;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель 814, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель ТGА 26.430, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_11;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель ТGА 26.363, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель ТGА03, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель 8.163, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14;

- 2/14 частини автомобіля марки «Man», модель 18.232, 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_15;

- 2/14 частини автомобіля марки «Damler-Chrysler», 2003 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_16;

- 2/14 частини автомобіля марки «Damler-Benz», модель «Atego 817», 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_17;

- 2/14 частини мотоцикла марки «Honda», модель GL 1800, 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_18, придбаний 17 серпня 2013 року, вартість частки 113 733 грн;

- 2/14 частини автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «Actros», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_19;

- 2/14 частини мотоцикла марки «Honda», модель NRX 1800, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_20;

- 2/14 частини мотоцикла марки «Honda», модель SТІ300 1800, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_21;

- 2/14 частини напівпричепа марки «Langerdorf», модель SKA, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_22;

- 2/14 частини причепа марки «Samro», 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_23;

- 2/7 частини автомобіля марки «Damler-Benz», модель «Аtego 817», 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_24;

- 2/7 частини автомобіля марки «Volkswagen», модель LT46, 1999 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_25.

У рахунок компенсації стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 грошову компенсацію в розмірі 185 480,19 грн, що внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на рахунок № НОМЕР_28, МФО 805012 у ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області згідно з квитанціями філії ДРУ «ПАТ«Банк «Фінанси та Кредит» № 1246403 від 09 вересня 2014 року, № 1244807 від 08 вересня 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач та відповідач дійшли згоди з приводу розподілу спадщини у спосіб, за яким за позивачем визнається право власності на частку спадкового майна, яка успадковувалась, a відповідач отримає компенсацію за належну йому частку у спадковому майні, яка йому фактично виплачена позивачем до розгляду справи по суті, що підтверджено розпискою та заявою відповідача про отримання грошової компенсації, і відповідач погодився із сумою цієї компенсації і не заперечував проти задоволення позову. Присудження іншому відповідачу грошової компенсації замість його частки можливо за умови попереднього внесення позивачем відповідної суми на депозитний рахунок суду, про що свідчать квитанції № 1246403, № 1244807, які надані позивачем про внесення компенсаційної суми у розмірі 185 480,19 грн на користь відповідача ОСОБА_8

Проте таких висновків суди дійшли передчасно.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вказаним вимогам судові рішення не відповідають.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік позивача - ОСОБА_10.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ј частини квартири АДРЕСА_1, Ѕ частина 23 автотранспортних засобів та 2 автотранспортні засобі в цілому.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є позивач ОСОБА_3, її діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідачі -ОСОБА_11 та ОСОБА_8 - діти спадкодавця від першого шлюбу.

Всі спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Трьом дітям позивача належало на праві приватної спільної часткової власності по ѕ частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про права власності на житло, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 23 листопада 2007 року, позивачу належала Ѕ частки у праві спільної сумісної власності на автомобільний транспорт, як на майно подружжя, набуте під час шлюбу.

Після прийняття спадщини позивачем та її дітьми їх частки разом збільшилися до 26/28 частини квартири АДРЕСА_1 та 12/14 частини на кожний транспорт.

Розмір часток відповідачів складає кожному по 1/28 частини квартири та по 1/14 частини кожного транспорту.

Частиною 1 ст. 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, ОСОБА_8 указує на те, що її фактично позбавили права власності без її згоди та її відома, та з присудженням грошової компенсації в такому розмірі, що не відповідає реальній ринковій вартості її частки в об'єктах рухомого та нерухомого майна.

Установлено, що 20 серпня 2014 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду на 09 вересня 2014 року (а. с. 176 т. 1).

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення повідомлення про розгляд справи ОСОБА_8 отримано 28 серпня 2014 року.

09 вересня 2014 року у справі ухвалено рішення за відсутності сторін у справі, оскільки позивач та відповідач ОСОБА_7 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У вересні 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, крім іншого вказуючи на те, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи у суді першої інстанції, на підтвердження чого надала лист Поштампу ЦПЗ № 1 Дніпропетровської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Проте на порушення вказаних вимог суд апеляційної інстанції не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів та обставин, які б спростовували доводи апеляційної скарги, обмежився лише вказівкою про те, що доводи апелянта про те, що справу було розглянуто без її участі, не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, що визначені ст. 309 ЦПК України, а докази, надані до апеляційної скарги щодо вартості майна, не можна взяти до уваги, оскільки вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції, жодним чином не звернувши уваги на норму ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи.

Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, ухвалення рішення про припинення частки в спільному майні без установлення дійсного розміру вартості цієї частки є порушенням ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зобов'язує суд сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки тому, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про реальну ринкову вартість спадкового майна на час розгляду справи та прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог, взявши до уваги оцінку майна, що зазначена в свідоцтвах про право на спадщину.

Вирішуючи спір, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін; у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; суд обмежився лише поясненнями та доказами, наданими позивачем, таким чином, обмеживши права відповідача; суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, та прийшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначені порушення процесуального закону унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування ухвалених у даній справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_9 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко