Провадження № 22-ц/773/1049/16 Категорія: 51 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів - Киці С.І., Подолюка В.А.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Веселівської сільської ради Луцького району Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4, про встановлення факту батьківства, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_7 з 1959 року проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство в АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася вона - позивач ОСОБА_3., проте в свідоцтві про народження в графі «Батьки» записана лише матір ОСОБА_6, а відомості про батька відсутні.

Вказує на те, що з розповідей матері їй відомо, що ОСОБА_7 визнавав щодо неї батьківство, піклувався про неї, утримував і виховував її.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її мати ОСОБА_6 померла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7

В даний час виникло питання прийняття спадщини від померлого ОСОБА_7, однак у зв'язку з відсутністю відомостей про родинні відносини з ним вона не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом.

А тому, посилаючись на дані обставини, позивач просила встановити факт батьківства померлого ОСОБА_7 щодо неї.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав, представник третьої особи просив відхилити подану апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у них доводів і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Апеляційну скаргу представника позивача визнає та просить її задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем всупереч положенням ст.ст.10, 60 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, які б давали суду правові підстави, передбачені ст.53 КпШС для визнання померлого ОСОБА_7 її біологічним батьком.

Зазначені висновки суду першої інстанції, з якими погоджується й колегія суддів, ґрунтуються на повно та всебічно встановлених обставинах справи, а також відповідних їм нормах матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, і це підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що позивач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с.Веселе Луцького району Волинської області, її матір'ю є ОСОБА_6. Водночас, в свідоцтві про народження позивача відомості про батька відсутні (а.с.7).

За нормами ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст.53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. А тому, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ст.53 КпШС походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Пленум Верховного Суду України від 12.06.1998 року в п.13 своєї постанови № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», який був чинний до 15 травня 2006 року роз'яснив, що спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України, в ст. 57 якого вказано, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на ту обставину, що її мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_7 з 1959 року проживали спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство в АДРЕСА_2 і останній визнавав щодо неї батьківство, піклувався про неї, утримував і виховував її.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року її матір ОСОБА_6 померла (а.с.11), а ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7 (а.с.11 зворот).

Посилаючись на дані обставини позивач на підставі ст.53 КпШС, просила встановити факт батьківства померлого ОСОБА_7 щодо неї з метою прийняття нею спадщини померлого ОСОБА_7

Разом з тим, з пояснень третьої особи ОСОБА_4 (сестра ОСОБА_7 (а.с.74-74)) вбачається, що її брат жодного разу не повідомляв їй про наявність у нього дітей, і їй самій як рідній сестрі про такий факт відомо не було (а.с.71-72).

Інших, окрім як самих пояснень позивача, належних та допустимих доказів, які достовірно підтверджували б визнання ОСОБА_8 батьківства щодо позивача ОСОБА_3, або ж спільне проживання та ведення господарства батьками, до суду сторонами у справі надано не було, як і не було здобуто їх судом.

Водночас, покази допитаних в суді першої інстанції свідків не можуть бути взяті до уваги, оскільки не є детальними, чіткими та послідовними й повністю не узгоджуються між собою. При цьому пояснення свідків мають враховуватися в сукупності з іншими доказами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, об'єктивно, повно та всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позивач всупереч вимогам ст.ст.10,60 ЦПК України не довела тих обставин, які давали б суду правові підстави для встановлення факту батьківства ОСОБА_7 щодо неї.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_3

Натомість, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до довільної інтерпретації представником позивача фактичних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

А тому, з огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді