н/п 4-с/490/140/2016 Справа № 4-с/2-2211/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

17 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобовязаня державного виконавця скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувача від 25.06.2015 по виконавчому листу №2-2211/11 та зобовязання державного виконавця відновити виконавче провадження №48999872 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Скаржник із зазначеною постановою не згоден, вважає, що державним виконавцем не було вжито всіх заходів, щодо виконання виконавчого документа.

Представник скаржника надав суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

14 липня 2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким розірвано кредитний договір № 144, укладений 14 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Корабельного відділення № 8310 та ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 34 504 грн. 51 коп. Також стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір у розмірі 115 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 40 грн. з кожного.

На виконання вищевказаного рішення суду, 18.10.2011 року видано відповідні виконавчі листи.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 25.06.2016 року виконавчий лист №2-2211/11, виданий 06.10.2016 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 34619,91 грн. було повернуто стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо зясувати знаходження боржника, місце проживання, перебування боржника.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрите виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснене частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Згідно з ч.1, п.10 ч.3 ст.11 цього ж Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує дії державного виконавця при оголошенні боржника у розшук.

У разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Не звернення державного виконавця до суду у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, а також інші дії та бездіяльність державного виконавця, пов'язані з розшуком боржника або його майна, можуть бути оскаржені у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N512/5 від 02.04.2012 р., перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи або дитини, який здійснюється відповідно до статті 40 Закону, державний виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи або дитини щодо:

а) отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України щодо місця реєстрації особи;

б) отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображаєься в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника;

в) перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій;

г) отримання інформації щодо місця роботи боржника;

ґ) отримання інформації про боржника з інших джерел.

Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Отже, державний виконавець зобовязаний здійснити всі належні заходи, у т.ч. розшук боржника в порядку передбаченому ст. 40 Закону та п.3.12 Інструкції.

Доказів того, що державний виконавець здійснив усі необхідні дії, передбачені законодавством, щодо виконання вищевказаного рішення суду, останній суду не надав.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що державний виконавець Центрального ВДВС м.Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області виніс постанову, не вживши усіх, передбачених Законом та Інструкцією, заходів, щодо виконання зазначеного вище виконавчого листа та безпідставно і передчасно повернув його стягувачеві.

За такого, суд приходить до висновку, що вимоги скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця від 25.06.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві з примусового виконання виконавчого листа №2-2211/11, виданого 06.10.2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 34619,91 грн.

Зобовязати Центральний відділ Державної виконавчої служби м.Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відновити виконавче провадження №48999872 з примусового виконання виконавчого листа №2-2211/11, виданого 06.10.2011 року Центральним районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 34619,91 грн.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО