ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/2827/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року м.Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Панаід І.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шикової К.Р., Філатова Д.С.,

позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому просила суд визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №23 з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 19.04.2010 р.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначала, що 19.04.2010 р. померла її мати ОСОБА_4 Після смерті останньої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1988 р. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 стали її донька (позивач по справі) ОСОБА_1, син ОСОБА_2, та онук ОСОБА_3

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, після смерті ОСОБА_5, в установлений законом строк з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, та хоча і були зареєстровані разом з ОСОБА_4, але на час смерті останньої разом з нею не проживали, бажання приймати спадщину не виявили. В свою ж чергу ОСОБА_1, яка після смерті матері не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, і не була зареєстрована з померлою, однак фактично проживала разом із нею на час відкриття спадщини вважає себе такою, що спадщину прийняла.

В звязку з тим, що ОСОБА_1 не може оформити свої спадкові права після смерті матері, оскільки нею пропущено строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та за відсутності доказів на підтвердження фактичного її проживання разом із спадкодавицею на момент відкритя спадщини, позивач змушена звернутись з зазначеним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, зазначали, що спір між ними та позивачкою відсутній.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

19 квітня 2010 р. померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №270528, виданим 21.04.2010 р. Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області. (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку № 23, розташованого за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського. Вказаний будинок належав спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.1988 р. (а.с.8).

За життя, 19.05.2009 р. ОСОБА_4 був складений заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, вона заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних долях. Вказаний заповіт нею не змінювався та не скасовувався. (а.с.63).

Як вбачається з інформації наданої Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області №4442/01-16 від 22.08.2016 р., після смерті ОСОБА_4, спадкоємці померлої з заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини, видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. (а.с.22).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є: її доньки: ОСОБА_1, ОСОБА_6, син ОСОБА_2, та онук ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що на момент смерті ОСОБА_4, її онук ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23, що також підтверджується даними його паспорта (а.с.68-69).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222, ч.1 ст. 1225, ч. 1 ст. 1241, ст. 1261, ч. 1266, ч. 1 ст. 1269 ЦК України, право на спадкування маєть особи, визначені у заповіті.

Згідно до ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи наявність особистого розпорядження ОСОБА_4 на випадок її смерті щодо спадкування належного їй майна, а також враховуючи факт постійного проживання ОСОБА_3, на час відкриття спадщини, разом з ОСОБА_4, та відсутність зареєстрованої у встановленому законом порядку відмови від належної йому частини у спадщини, він є таким, що прийняв спадок.

Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач не зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, оскільки вважала себе такою, що прийняла спадщину після смерті матері, так як фактично на день відкриття спадщини проживала разом з нею за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Островського, буд. 23. На підтвердження вказаних обставин позивач ОСОБА_1 надала суду довідку №470 від 31.05.2010 р., видану виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради Чугуївського р-ну Харківської області. (а.с. 12). Однак, суд критично ставиться до наявних в ній відомостей, оскільки вони не є достатніми для доведення заявлених позивачем позовних вимог.

Згідно статті 6 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання на території України», громадянин України зобовязаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Як свідчать матеріали справи і не заперечується позивачем, остання на час відкриття спадщини після померлої ОСОБА_4, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.70), тобто зареєстроване місце проживання позивача не збігалось з місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно п.9 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За змістом статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом були створені необхідні умови позивачу для представлення необхідних доказів, розяснені права позивача, а також обовязок подання суду таких доказів і доведення їх переконливості. Однак, доказів встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавицею ОСОБА_4 на час відкриття спадщини суду представлено не було, позовних вимог щодо встановлення такого факту за наявності відповідного спору щодо цієї обставини, позивачем не заявлялось.

Доказів наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також оскарження в судовому порядку дій нотаріуса, позивач суду не надала. Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем засіб захисту права шляхом визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є передчасним, оскільки доказів наявності цивільно-правового спору, що підлягає розгляду в позовному провадженні не має, а тому, згідно статті 3 ЦПК України, права позивача судовому захисту не підлягають, оскільки позивач, за наявності для того правових підстав, не позбавлений можливості оформлення спадщини шляхом звернення до нотаріуса. Таким чином, відсутність доказів встановлення в порядку окремого провадження факту постійного проживання зі спадкодавицею ОСОБА_4 на час відкриття спадщини і оформленої належним чином відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про нотаріат» постанови нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії оформленні спадщини, свідчать, згідно статті 3 ЦПК України, про необґрунтованість захисту в порядку позовного провадження прав позивача.

На підставі викладеного, всебічно, повно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовної заяви.

Керуючись статтями 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд, протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя