Справа № 523/7017/15-ц
Провадження №2/523/1485/16
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
З0 серпня 2016 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі: головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі

справу за позовом

Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( що діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення в житло, яке раніше займали

ВСТАНОВИВ:

Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України (далі Позивач) звернулось до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( що діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (далі Відповідачі), треті особи ОСОБА_7 , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення в житло, яке раніше займали, за наступних обставин.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Позивач - це територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Позивач є юридичною особою.

Положення про регіональні управління затверджується Головою Державної прикордонної служби України.

В Південному регіональному управлінні діє Гарнізонна житлова комісія, яка відповідно до житлового законодавства здійснює облік осіб ( військовослужбовців та членів їх сімей), які потребують покращення житлових умов та розподіл житла ( службового та для постійного проживання) серед осіб, які перебувають на обліку.

Гарнізонною житловою комісією Позивача рішенням від 07.12.2004 ( пункт 3.2 протоколу № 7 від 07.12.2004) було виділено житло за адресою: АДРЕСА_1 військовослужбовцю Відповідачу ОСОБА_1 на склад його сім`ї - 4 особи.

Військовослужбовець ОСОБА_8 не погодився з таким рішенням, оскільки вважав, що вказана квартира мала б бути розподілена йому та членам його сім`ї, та оскаржив це рішення до суду.

Рішенням Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року скасовано рішення гарнізонної житлової комісії Позивача від 07.12.2004 про розподіл квартири АДРЕСА_2 Відповідачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, та зобов`язано житлову комісію розподілити дану квартиру ОСОБА_7 на склад сім`ї 4 особи.

Ухвалою Військового апеляційного суду Південного регіону від 22 вересня 2005 року Рішення Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року було залишено без змін та набуло законної сили.

На виконання Рішення Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року ОСОБА_9 комісією Позивача протоколом № 1 від 27.01.2006 скасовано рішення про виділення службової квартири АДРЕСА_2 військовослужбовцю ОСОБА_1 та виділено зазначену квартиру військовослужбовцю ОСОБА_7 на склад сім`ї 4 особи.

Однак, ще до вселення ОСОБА_7 разом з сім`єю в виділену йому службову квартиру, Київською районною адміністрацією міста Одеси видано Розпорядження № 81 від 01.02.2006 «Про надання військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_1 службового житла - квартири АДРЕСА_2 » та, тією ж Київською районною адміністрацією м. Одеси, видано ордер № 0817 від 04.02.2006 року на ім`я Відповідача ОСОБА_1

ОСОБА_10 оскаржив зазначене рішення Київської районної адміністрації м. Одеси та ордер № 0817.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 30 червня 2009 року скасовано вказане Розпорядження Київської районної адміністрації міста Одеси.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21 жовтня 2009 року ордер № 0817 від 04 лютого 2006 року, який дає право на зайняття службового житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 , виданого Київською районною адміністрацією Одеської міської ради на ім`я ОСОБА_1 , визнано недійсним.

Обидва рішення судів набрали законної сили.

Таким чином, підстави, які слугували для вселення сім`ї ОСОБА_1 в службову квартиру є скасованими та визнані недійсними, а сама квартира розподілена уповноваженим суб`єктом ОСОБА_7 та членам його сім`ї.

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї.

Рішенням Суворовського районного суду від 17.07.2012 позов ОСОБА_8 про виселення з наданням іншого житла ОСОБА_1 разом з членами сім`ї було задоволено частково та вирішено виселити ОСОБА_1 та членів його сім`ї з наданням іншого службового житла.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2012 року скасовано рішення від 17 липня 2012 року з тих підстав, що до участі у справі не було залучено виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом та відмовлено в позові ОСОБА_7 про виселення сім`ї ОСОБА_1 .

На теперішній час правовідносини склалися таким чином, що Відповідач ОСОБА_1 та інші члени його сім`ї проживають без правових підстав в службовому житлі, що перешкоджає реалізації житлових прав сім`ї ОСОБА_7 , які підтверджені Рішенням військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року та рішенням Гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління Держприкордонслужби України від 27.01.2006 про виділення службової квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_7 на склад сім`ї 4 особи. Більш того, такий стан справ, не відповідає і інтересам сім`ї Відповідача ОСОБА_1 , оскільки останній не має права отримати спірне житло у постійне користування, так як житло йому не розподілено.

На думку Позивача, правовідносини, що склалися, з урахуванням обставин зазначених вище, підлягають врегулюванню шляхом виселення сім`ї Відповідача ОСОБА_1 з спірної квартири в інше житло, яке вони займали раніше, в порядку ч. 2 ст. 117 ЖК України.

Як відомо з матеріалів численних судових процесів, що тривають між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 вже 10 років, сім`я ОСОБА_1 тривалий час проживала за адресою АДРЕСА_3 , де Відповідач був як основний квартиронаймач.

Доказом того, що сім`я ОСОБА_11 проживала в житлі за адресою АДРЕСА_3 може бути і протокол допиту свідка від 04.07.2013 у кримінальному провадженні № 0002013, в якому ОСОБА_1 , як свідок, вказав, що квартира АДРЕСА_4 належала його тещі, а за адресою реєстрації в АДРЕСА_5 , він не проживав, оскільки там не було житлових умов. Також в протоколі допиту свідка ОСОБА_1 вказує, що його теща померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивач отримав відомості щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , де вказано, що квартира зареєстрована за ОСОБА_12 , датою державної реєстрації вказано 11.06.2012, та вказано, що особа померла. ОСОБА_12 вірогідно і є тещею Відповідача ОСОБА_1 (Вансовська - дівоче прізвище дружини - ОСОБА_2 ).

Вказані обставини в сукупності вказують, що сім`я Відповідача ОСОБА_1 до вселення в спірне житло проживала за вказаною адресою , а на теперішній час дане житло успадковане або в інший спосіб набуто у власність Відповідача ОСОБА_1 або повнолітніми членами його сім`ї.

Таким чином, з метою захисту порушених житлових прав та врегулювання довготривалого спору, виселенню в житло, яке раніше займали підлягають: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 , неповнолітні діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та подружжя ОСОБА_13 та ОСОБА_5 (старша дочка та її чоловік), які зареєстровані та проживають в спірній квартирі.

Правовою підставою позову є ч. 2 ст. 117 Житлового кодексу Відповідно до якої, у випадку визнання ордеру на житлове приміщення недійсним з причин, які не пов`язані з неправомірними діями осіб, які отримали ордер, то особи, які вказані в ордері підлягають виселенню з наданням іншого житла або житла яке вони займали раніше.

Слід зазначити, що рішення про виселення сім`ї ОСОБА_1 в житло, яке вони займали раніше, не звужує об`єму їх житлових прав, оскільки Відповідач ОСОБА_1 разом з членами сім`ї перебуває в списках на поліпшення житлових умов з 07.07.1993 під № 11 в Південному регіональному управлінні, що передбачає забезпечення сім`ї житлом для постійного проживання.

За викладених обставин Позивач просить виселити з службового житла за адресою: квартира АДРЕСА_6 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , 1998 року народження, ОСОБА_4 , 2009 року народження, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в інше житло, яке вони займали раніше за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачем ОСОБА_1 суду надані письмові заперечення (а.с.87-91 т.1), в яких зокрема, зазначено наступне.

Гарнізонною житловою комісією Позивача рішенням від 07.12.2004 ( пункт 3.2 протоколу № 7 від 07.12.2004) було виділено житло за адресою: АДРЕСА_1 військовослужбовцю Відповідачу ОСОБА_1 на склад його сім`ї - 4 особи.

Київською районною адміністрацією міста Одеси видано Розпорядження № 81 від 01.02.2006 «Про надання військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_1 службового житла - квартири АДРЕСА_2 » та, тією ж Київською районною адміністрацією м. Одеси, видано ордер № 0817 від 04.02.2006 року на ім`я Відповідача ОСОБА_1 .

Із вказаного часу сім`я Відповідача ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі, зроблено капітальний ремонт житла, сплачуються комунальні послуги та інші витрати, пов`язані з квартирою.

30.06.2009 року постановою Київського районного суду міста Одеси скасовано розпорядження № 81 від 01.02.2006 «Про надання військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_1 службового житла - квартири АДРЕСА_2 ».

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.10.2009 року ордер № 0817 від 04.02.2006 року визнано недійсним та при цьому вказана квартира розподілена ОСОБА_7 та членам його сім`ї.

20.09.2012 року Апеляційним судом Одеської області прийнято рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 про виселення сім`ї Відповідача з наданням іншого житла відмовлено.

Через майже три роки Позивач звертався до суду з позовом про виселення Відповідача та членів його сім`ї із спірної квартири з наданням іншого житла, але позов залишено без розгляду.

06.05.2015 року Позивач звернувся знову до суду з позовом до Відповідача та всієї родини про виселення в житло, яке раніше займали.

При цьому будь-яких доказів того, що його сім`я мешкала в кВ. АДРЕСА_4 , не надано.

Дійсно, до отримання спірної квартири Відповідач та члени його сім`ї були зареєстровані за вказаною адресою, але ніколи там не проживали і з 2000 року виписані з цієї квартири та зареєстровані за адресою : АДРЕСА_5 .

Відповідач також зазначає, що ним та членами його сім`ї не вчинялись будь-які неправомірні дії при одержанні ордера, а навпаки неправомірні дії службових осіб Позивача при вирішенні питання про надання йому житла встановлені судовими рішеннями за 2009 рік.

Крім того, як вказує Відповідач, Позивачу на протязі одинадцяти років відомо про існування спору між ним та ОСОБА_7 , але жодного разу не було запропоновано вирішити його в досудовому порядку, винні в неправомірних діях особи не понесли будь-якої відповідальності, а Позивача таким чином намагається викинути його сім`ю на вулицю, чим порушує його законні права на житло.

За викладених обставин Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_8 надав письмові пояснення, в яких зазначив наступне (а.с.165-167 т.1).:

Відповідач ОСОБА_1 протягом довгого терміну приховує той факт, що в нього на час постановки в чергу на отримання житла було житло за адресою АДРЕСА_3 , яке він приватизував, про що є відомості в його житловій справі, перед отриманням нового житла наявне житло не здав в квартирно-експлуатаційний орган Позивача, а фіктивно перепродав своїм родичам, поміняв паспорти собі і дружині, а в 2000 році перепрописався за адресою по АДРЕСА_5 , де ніколи не проживали ні він, ні його сім`я, через Київський районний суд міста Одеси в 2002 році позбувся самі членів своєї сім`ї приватизації. Фактично займався махінаціями з метою отримання собі додатково житла. В наслідок таких дій,знаючи про Рішення військового суду Одеського гарнізону від 08.06.2005 р. він заволодів незаконно квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка була йому ОСОБА_7 розподілена.

Як стверджує ОСОБА_7 , на теперішній час Відповідач ОСОБА_1 з своєю сім`єю проживає та отримує кореспонденцію за старою адресою, а саме АДРЕСА_3 , тобто в тій квартирі, яку він займав до захоплення спірної квартири.

ОСОБА_7 також зазначає, що Відповідач та його дружина на даний час вступили в спадщину на житло, яке раніше належало їм, в період 1992-2000 років було ними приватизоване, тобто вони були забезпечені житлом відповідно до конституційних норм, ніколи не проживали за адресами : АДРЕСА_5 та АДРЕСА_1 , а проживав завжди в квартирі за адресою : АДРЕСА_3 площа якої складає більше 100 кв.м.

Також ОСОБА_7 вказує, що на даний час Відповідач ОСОБА_1 звільнився з лав Державної прикордонної служби України, виданий ордер на спірну «службову» квартиру признаний недійсним, тобто проживання його сім`ї в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 є незаконним і порушує його конституційні права на житло.

За викладених обставин третя особа ОСОБА_7 просить задовольнити позов про виселення Відповідача та членів його сім`ї в житло, яке вони раніше займали, в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників. свідків, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Гарнізонною житловою комісією Позивача рішенням від 07.12.2004 ( пункт 3.2 протоколу № 7 від 07.12.2004) було виділено житло за адресою: АДРЕСА_1 військовослужбовцю Відповідачу ОСОБА_1 на склад його сім`ї - 4 особи (л.д.117-118 т.1).

Рішенням Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року скасовано рішення гарнізонної житлової комісії Позивача від 07.12.2004 про розподіл квартири АДРЕСА_2 Відповідачу ОСОБА_1 та членам його сім`ї, та зобов`язано житлову комісію розподілити дану квартиру ОСОБА_7 на склад сім`ї 4 особи (а.с.66-69 т.2).

Ухвалою Військового апеляційного суду Південного регіону від 22 вересня 2005 року Рішення Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року було залишено без змін та набуло законної сили (а.с.70-71 т.2).

На виконання Рішення Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 08 червня 2005 року Гарнізонною житловою комісією Позивача протоколом № 1 від 27.01.2006 скасовано рішення про виділення службової квартири АДРЕСА_2 військовослужбовцю ОСОБА_1 та виділено зазначену квартиру військовослужбовцю ОСОБА_7 на склад сім`ї 4 особи (а.с.45 т.2).

Київською районною адміністрацією міста Одеси видано Розпорядження № 81 від 01.02.2006 «Про надання військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_1 службового житла - квартири АДРЕСА_2 » та ордер № 0817 від 04.02.2006 року на ім`я Відповідача ОСОБА_1 (а.с.111-113 т.1).

Вказане розпорядження видано на підставі листа Позивача від 14.01.2006 року, яке зареєстровано Київською рай адміністрацією ОМР 30.01.2006 року за № 01-14/184 (а.с.115 т.1).

Розпорядженням Суворовської рай адміністрації ОМР № 737р від 28.07.2005 року квартира АДРЕСА_2 включена до числа службових приміщень Державної Прикордонної служби України Південного регіонального управління (а.с.116 т.1).

Із вказаного часу сім`я Відповідача ОСОБА_1 проживає у вказаній квартирі, зроблено капітальний ремонт житла, сплачуються комунальні послуги та інші витрати, пов`язані з квартирою.

Сім`я Відповідачів з 2006 року зареєстрована та проживає в спірній квартирі згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 444 від 03.11.2011 року (а.с.97 т.2).

30.06.2009 року постановою Київського районного суду міста Одеси скасовано розпорядження № 81 від 01.02.2006 «Про надання військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 ДПС України ОСОБА_1 службового житла - квартири АДРЕСА_2 » (а.с.72-73 т.2).

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.10.2009 року по справі № 2-2282/09 за позовом ОСОБА_7 до Київської рай адміністрації ОМР, Відповідачів ОСОБА_11 про визнання недійсним ордеру та виселення позовні вимоги частково задоволені : ордер № 0817 від 04.02.2006 року визнано недійсним, у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено (а.с.74-78 т.2).

20.09.2012 року Апеляційним судом Одеської області скасовано рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 17.07.2012 року в частині виселення ОСОБА_14 та прийнято рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_7 про виселення сім`ї ОСОБА_15 з наданням іншого житла відмовлено.

В рішенні також зазначено, що матеріалами справи не встановлені неправомірні дії Відповідачів при одержанні ордеру на зазначену квартиру, навпаки постановою Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2009р. та рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 21.10.2009р., які набрали законної сили, встановлені неправомірні дії службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення.

Як вказано в рішенні, позивач та суд при розгляді справи не залучили до участі у справі в якості Відповідача відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом та який зобов`язаний надати Відповідача відповідне житлове приміщення при їх виселенні.

Крім того, апелянт у апеляційній скарзі зазначає, що на теперішній час Позивач звільнений з військової служби і у відповідності до положень діючого законодавства він має право на одержання житла з державного житлового фонду. Спірна же квартира є службовою і вона надається особам, які перебувають на військовій службі.

Правовій статус спірної квартири визначений як службове приміщення і у відповідності до вимог діючого житлового законодавства ОСОБА_7 та члени його сім`ї на теперішній час право на це приміщення не мають, оскільки за словами ОСОБА_7 , він звільнений з лав Збройних Сил України у квітні 2008 року. Не мають вони також і ордера на це приміщення, який у відповідності до ст.58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення (а.с.92-94 т.1).

06.05.2015 року Позивач звернувся знову до суду з позовом до Відповідача та всієї родини про виселення в житло, яке раніше займали.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що сім`я Відповідача тривалий час проживала за адресою : АДРЕСА_3 , де Відповідач був як основний квартиронаймач.

Як на доказ цього, Позивач посилається на протокол допиту свідка від 04.07.2013 у кримінальному провадженні № 0002013, в якому Відповідач., як свідок, вказав, що квартира АДРЕСА_4 належала його тещі, а за адресою реєстрації : АДРЕСА_5 , він не проживав, оскільки там не було житлових умов. Також в протоколі допиту свідка Відповідач вказує, що його теща померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Позивач отримав відомості щодо об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , де вказано, що квартира зареєстрована за ОСОБА_12 , датою державної реєстрації вказано 11.06.2012, та вказано, що особа померла. ОСОБА_12 вірогідно і є тещею Відповідача ОСОБА_1 (Вансовська - дівоче прізвище дружини - ОСОБА_2 ).

За думкою Позивача, вказані обставини в сукупності вказують, що сім`я Відповідача ОСОБА_1 до вселення в спірне житло проживала за вказаною адресою , а на теперішній час дане житло успадковане або в інший спосіб набуто у власність Відповідача ОСОБА_1 або повнолітніми членами його сім`ї.

Суд не погоджується з вказаними доводами Позивача за наступних обставин.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.12.2002 року по справі № 2-4373 за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання приватизації частково недійсною позовні вимоги задоволені : визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на кВ. АДРЕСА_4 , видане 17.04.2001 року на ім`я ОСОБА_16 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , 1993 року народження та зобов`язано орган приватизації житла виключити із свідоцтва про приватизацію № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , 1993 року народження.

Водночас , в рішенні зазначено, що факт не проживання Відповідачів в даній квартирі підтверджено письмовими доказами та поясненнями Відповідачів (а.с.95-96 т.1).

З рапорту Відповідача ОСОБА_11 від 22.07.1992 року вбачається, що він просить включити його в чергу на отримання житла, оскільки на даний час проживає з сім`єю у складі 2-х осіб в одній кімнаті комунальної квартири за адресою : АДРЕСА_3 , де проживають ще 4 сім?ї (а.с.153 т.1).

12.08.1993 року Відповідач ОСОБА_11 надав аналогічний рапорт на отримання житла для складу сім`ї з 3-х осіб (а.с.152 т.1).

Відповідача та членів його сім?ї під № 8 включено до Списку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов станом на 01.05.2005 року із зазначенням місця проживання АДРЕСА_7 , дата постановки на квартирний облік 07.07.1993 року (а.с.54 т.1).

Згідно довідки № 411 від 11.06.2001 року Відповідач у вказаній квартирі дійсно проживав з 08.01.1992 по 13.11.2000 року (а.с.146 т.1).

З довідок про реєстрацію об`єктів нерухомості ОМБТІ і РОН за 2001 рік вбачається, що ні Відповідач ОСОБА_11 , ні члени його сім`ї не мають у своїй власності будь-яких об`єктів нерухомості (а.с.144-145 т.1).

Відповідно до довідки про склад сім?ї та реєстрацію Відповідач та члени його сім?ї з 13.11.2000 року зареєстровані за адресою : АДРЕСА_5 (а.с.138 т.1).

19.12.2005 року Комісією Позивача складено довідку щодо перевірки житлових умов ОСОБА_18 , з якої вбачається, що за місцем реєстрації АДРЕСА_5 Відповідач потребує поліпшення житлових умов та виділення окремого житла в місті Одеса (а.с.126 т.1).

Із спадкової справи ОСОБА_12 вбачається наступне.

ОСОБА_12 у віці 65 років померла ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.186 зв.т.1).

Після її смерті до Другої Одеської державної нотаріальної контори звернувся чоловік ОСОБА_12 ОСОБА_19 , який прийняв спадщину за законом, а саме : частину квартири АДРЕСА_8 , та ОСОБА_20 син ОСОБА_12 , який відмовився від спадщини за законом на користь батька (а.с.183-184 т.1).

Зазначена квартира приватизована в рівних частках згідно свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1994 року ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 (а.с.200-204 т.1).

Згідно довідки про склад сім?ї та реєстрацію від 24.11.2011 року у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_19 чоловік ОСОБА_12 , остання в квартирі проживала без реєстрації (а.с.188 т.1).

25.05.2012 року ОСОБА_19 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_8 (а.с.206 т.1).

29.10.2001 року ОСОБА_12 склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належну їй квартиру АДРЕСА_4 в рівних частках кожному (а.с.191 зв.т.1).

Вказана квартира належала ОСОБА_12 на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2001 року, укладеному між продавцями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діяли від неповнолітньої доньки ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкають в АДРЕСА_5 , ОСОБА_16 та покупцем ОСОБА_12 (а.с.208 т.1).

Зазначений договір купівлі-продажу не був ніким оспорюваний та у встановленому законом порядку не визнаний недійсним.

До Другої Одеської державної нотаріальної контори звернулись Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину за заповітом, остання від спадщини за законом відмовилась. Спадкове майно після смерті ОСОБА_21 складається з квартири АДРЕСА_4 (а.с.184-186 т.1).

03.07.2012 року відповідачам ОСОБА_11 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.211-214 т.1).

ОСОБА_22 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с.193 зв.т.1).

Батьками її зазначені ОСОБА_19 та ОСОБА_12 .

08.06.1991 року між ОСОБА_22 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб згідно свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_22 змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с.194 т.1).

Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги щодо виселення Відповідача ОСОБА_1 та членів його сім?ї в інше житло, яке вони займали раніше за адресою : АДРЕСА_3 необґрунтовані, оскільки після укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири до часу отримання житла Відповідачами пройшло 5 років, договір купівлі-продажі не визнаний недійсним, ніким не оспорюваний , на день отримання житла Відповідачі були зареєстровані в гуртожитку за адресою : АДРЕСА_5 . Сім`я Відповідачів з 2006 року зареєстрована та проживає в спірній квартирі за адресою : АДРЕСА_1 .

На теперішній час ОСОБА_7 звільнений з військової служби і у відповідності до положень діючого законодавства він має право на одержання житла з державного житлового фонду. Спірна же квартира є службовою і вона надається особам, які перебувають на військовій службі.

Ст. 10 ЦПК України встановлено, що сторони зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх доводів або заперечень.

Позивач визначив як підставу для виселення відповідачів з займаного службового житлового приміщення положення ст. 117 ЖК України, позовні вимоги не уточнювались, однак згідно до встановленої судом обставини щодо належності спірного житлового приміщення до службового житла та при наявності не кім не скасованого рішення про надання даному житлу статусу службового. Застосування норми матеріального права, яка регулює виселення осіб з жилих приміщень, які відносяться до державного і громадського житлового фонду, в даному випадку неможливо.

При цьому вимоги ст. 11 ЦПК України передбачають що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог.

Одночасно Главою З ЖК України регламентується порядок користування службовими житловими приміщеннями, в т.ч. положеннями п. 1 ч. І ст. 125 ЖК України встановлено заборону на виселення сімей військовослужбовців з займаного ними службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, слід вказати що положеннями ст. 126 ЖК України встановленні вимоги, які пред`являються до жилого приміщення, що надається у зв`язку з виселенням із службового жилого приміщення.

Відповідно до положень ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Якщо громадяни, зазначені в ордері, раніше користувалися жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, їм повинно бути надано жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше жиле приміщення.

Пленум Верховного руду України в п. 6 постанови №2 від 12 квітня 1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» роз`яснив, що у випадку, коли позов пред`явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено Обов`язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов`язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч.2 ст. 117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 117, 122,125,126 ЖК України, ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 10,11, 61,169,209, 212-215 ,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
В позові Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( що діють в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи ОСОБА_7 , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про виселення в житло, яке раніше займали відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеса шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя