АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/1398/16 Головуючий І інстанції: Чудовський Д.О.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф.,

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Уксиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 21 листопада 2006 року між нею та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в сумі 600000 грн., виходячи із нестабільної відсоткової ставки річних від залишкової суми кредиту та із сплатою комісії за надання кредитної лінії в розмірі 2,0% від кожного виданого траншу з кінцевим терміном погашення 20 листопада 2017 року.

На думку позивача умови кредитного договору про дострокове повернення кредиту, про зміну та розірвання його за ініціативою банку, зміну розміру процентної ставки, можливість розголошення банком конфіденційної інформації є дискримінаційними, призводять до дисбалансу прав сторін договору та є несправедливими.

Крім того, сам договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту для споживача - відомостей про сукупну вартість усіх платежів, у звязку з чим його було введено в оману, що у відповідності до вимог ст. 230 ЦК України і ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» такий договір слід визнати недійсним.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не прийняв до уваги положення ст. 8 Конституції України, відповідно до якої діє принцип верховенство права, який має бути притаманний усій системі судів, як державних та і недержавних, які вирішують будь-які спори, що виникають із цивільних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, правильно визначився з юридичною природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що їх регулює.

Встановлено, що між сторонами 21 листопада 2006 року був укладений спірний договір - договір про надання споживчого кредиту №0 (а.с.8-15).

При його укладенні сторони узгодили усі істотні умови.

За умовами п.9.13 вказаного договору його підписання свідчить про те, що всі умови позичальнику цілком зрозумілі, ОСОБА_1 вважає їх справедливими по відношенню до неї, перед підписанням договору нею отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в ході апеляційного розгляду справи підтвердив факт укладення між сторонами вказаного договору, факт отримання позивачем 600000 грн. та належного виконання останньою умов договору по поверненню кредитних коштів.

Відповідно до графіка погашення кредиту, який є невід'ємною частиною та Дотаком №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 21 листопада 2006 року (а.с.13-15). ОСОБА_1 узяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 20 листопада 2017 року, про що свідчить її підпис.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив із того, що позивачем не доведено факту навмисного введення відповідачем його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, при укладенні договору сторони вільно та на власний розсуд погодили умови договору, які не суперечать вимогам закону.

Висновок суду ґрунтується на основі з'ясованих обставин, відповідає вимогам ст. ст. 57-59, 64 ЦПК України, положенням нормативно-правових актів, застосованих судом.

За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як зазначено в ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За тлумаченням ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного цивільного процесуального закону позивач в особі своїх представників не довів суду, що відповідач навмисно ввів його в оману при укладенні спірного договору.

Суд ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України привів мотиви, з яких вважав встановлено відсутність фактів, якими позивач обґрунтував свої позовні вимоги, правильно застосував нормативно-правові акти, у тому числі роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в п. 20 постанови Пленуму №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, а саме, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для задоволення вимог апеляційної скарги скасування чи зміни рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -