ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/573/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_4.) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутності взаєморозуміння в подружньому житті. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідач не надає коштів на утримання малолітньої дитини, а тому відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) позивач має право на стягнення аліментів у розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 31 липня 2015 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду, а ухвалою від 22 жовтня 2015 року за клопотанням представника відповідача зупинено провадження у даній цивільній справі та надано сторонам строк для примирення до 22 грудня 2015 року.

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року відновлено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні після відновлення провадження у справі позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні після відновлення провадження у справі заперечував проти задоволення позовних вимог зокрема, в частині розірвання шлюбу та визначення розміру сплати аліментів. Посилаючись на те, що відповідач офіційно працевлаштований, нерегулярного та мінливого доходу не отримує, в зв'язку з чим просив суд змінити розмір аліментів на 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відмовити в розірванні шлюбу.

Заслухавши пояснення представників сторін та позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Сторони перебувають в шлюбі з 14 квітня 2007 року, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №252. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_3.

Судом встановлено, що між подружжям тривалий період часу виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки.

Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що спорів про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами на даний час не існує. Дитина на даний час проживає з матір'ю, яка належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки малолітня дитина проживає з матір'ю, батько - відповідач по справі зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. Враховуючи, відсутність домовленостей між батьками щодо утримання дитини та невиконанням відповідачем в повній мірі цього обов'язку, аліменти підлягають стягненню за рішенням суду.

Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

При цьому, за змістом ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, зазначеною правовою нормою встановлено право суду на визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі за наявності у платника аліментів нерегулярного, мінливого доходу, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сучасні Телекомунікаційні Мережі» на посаді технічного директора. Згідно останньої довідки про доходи його заробітна плата за серпень 2015 року - січень 2016 року складає 9 350 грн.

Тоді як визначаючи матеріальне становище відповідача, суд враховує те, що в наявних у матеріалах справи документах відсутні докази наявності у нього нерегулярного, мінливого доходу, а відтак, суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у частці від його доходу.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Враховуючи вищевикладене та стан здоров'я дитини, її матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частинні стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А згідно з ч. 3 цієї статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись стст. 7, 21, 24, 110, 112, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, стст. 10, 11, 57, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 14.04.2007 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис №252, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.