Справа №484/3856/15-ц 30.03.2016 30.03.2016 30.03.2016
Провадження №22-ц/784/753/16 Справа 484/3856/15-ц
Провадження № 22-ц/784/753/16 Суддя першої інстанції: Маржина Т.В.
Категорія 23 Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Довжук Т.С., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Тищуком Л.С.,

за участю: представника позивачки - Бєлоущенка А.Ж., представника відповідача - Ремського Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Первомайського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року у справі за її позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Корпорація України» (далі - ПСП «Корпорація України»), третя особа - Управління Держземагенства у Первомайському районі Миколаївської області, про розірвання додаткової угоди від 01 грудня 2008 року до договору оренди земельної ділянки та покладення обов'язку повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПСП «Корпорація України» про розірвання додаткової угоди від 01 грудня 2008 року до договору оренди земельної ділянки, покладення на відповідача обов'язку повернути земельну ділянку та стягнути орендну плату за 2012 - 2015 роки.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що їй на підставі державного акту НОМЕР_1 від 15 вересня 2004 року належить на праві власності земельна ділянка загальною площею 15,84 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району. 14 жовтня 2004 року між нею та ПСП «Корпорація України» було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 7 років, який в установленому законом порядку був зареєстрований у вказаній сільській раді.

В грудні 2008 року між нею та відповідачем укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки, якою продовжено строк дії договору до 1 грудня 2018 року та збільшено розмір орендної плати в грошовому виразі до 4420 грн. щорічно, але не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Згідно п.1.3 договору оренди відповідач зобов'язався сплачувати орендну плату не пізніше 01 грудня кожного року. Проте орендну плату за 2012 - 2015 роки відповідач не сплатив, у зв'язку з чим заборгованість за вказаний період склала 23917 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди та додаткової угоди до нього та на положення ст. 651 ЦК України, ч.1 ст. 141 ЗК України, ч.1 ст. 24, ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ОСОБА_4 просила розірвати додаткову угоду, укладену 01 грудня 2008 року між нею та відповідачем, зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку та стягнути на її користь із відповідача 23917 грн. 79 коп. заборгованості по орендній платі.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 26 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_4 її вимоги про стягнення орендної плати за 2012 рік залишені без розгляду.

Наступною ухвалою цього ж суду від 16 лютого 2016 року за заявою позивачки закрито провадження у праві в частині її позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі за 2013 - 2015 роки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні вимог про розірвання додаткової угоди та повернення земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги про розірвання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та покладення на відповідача обов'язку щодо повернення їй земельної ділянки. Позивачка посилається на те, що висновки суду щодо відсутності підстав для розірвання додаткової угоди не відповідають дійсним обставинам справи, наданим нею доказам на підтвердження цієї обставини та положенням матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити із таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 15 вересня 2004 року Первомайською райдержадміністрацією Миколаївської області, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки, розміром 15,84 га, яка розташована в межах території Лукашівської сільської ради Первомайського району та передана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7).

14 жовтня 2004 року позивачка уклала з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років та передала її в платне користування відповідача (а.с. 8-10).

01 грудня 2008 року сторони уклали додаткову угоду до цього договору, якою продовжили строк договору оренди до 01 грудня 2018 року, а розмір орендної плати збільшили до 4420 грн., яка за умовами договору оренди підлягала сплаті до 01 грудня щорічно (п. 3 розділу «Орендна плата») (а.с.8).

Додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди 5 травня 2009 року за № 20 (а.с.11).

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_4 як на підставу розірвання додаткової угоди до договору оренди посилалась на порушення відповідачем строків сплати орендної плати, передбачених п. 3 розділу «Орендна плата» договору оренди земельної ділянки, за 2012 - 2015 роки.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відмову позивача отримати орендну плату із-за бажання розірвати договірні відносини та самостійно обробляти земельну ділянку.

Як видно із журналу вихідної кореспонденції, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні суду першої інстанції відповідач рекомендованим листом від 23 листопада 2013 року та від 18 січня 2014 року направив ОСОБА_4 повідомлення про отримання орендної плати, (а.с. 60 - 62, 68). Згідно зворотного поштового повідомлення вказані листи позивачкою були отримані 28 листопада 2013 року і 23 січня 2014 року (а.с. 50, 52). Докази того, що відповідач відмовився сплатити ОСОБА_4 орендну плату за 2013 рік в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи наявна також довідка Центру поштового зв'язку №3 Миколаївської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 08 грудня 2014 року, із якого видно, що позивачка відмовилась отримати поштовий переказ № 6/3 від 01 листопада 2014 року на суму 7514 грн., а тому 06 листопада 2014 року він повернутий відправнику ПСП «Корпорація України» (а.с. 27).

Що стосується аргументів позивачки про невиплату їй орендної плати за 2015 рік, то суд правильно вважав, що вони є безпідставними, оскільки з даним позовом вона звернулась 30 вересня 2015 року, тобто до настання строку сплати орендної плати за 2015 рік. На а.с. 104 є копія поштового переказу від 09 грудня 2015 року на ім'я позивачки на суму 9853 грн., який повернутий 12 січня 2016 року відправнику - ПСП «Корпорація України».

Крім цього, в матеріалах справи наявна копія видаткового касового ордеру від 16 лютого 2016 року, із якого видно, що позивачка отримала від відповідача орендну плату за 2013, 2014, 2015 роки в розмірі 26003 грн. (а.с. 107).

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду зелі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, зокрема, в разі несвоєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст.141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Проаналізувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_4 обставин, як це передбачено ст. 60 ЦПК України, які свідчать про систематичну несплату позивачці з вини відповідача орендної плати за 2013 - 2015 роки. А тому обґрунтовано відмовив позивачці у задоволенні вимог про розірвання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки та покладення на відповідача обов'язку щодо її повернення.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові за виключними обставинами від 12 грудня 2012 року (справа № 146 цс12).

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду безпідставні, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, яким суд відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України дав належну оцінку.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: К.О. Буренкова

Судді: Т.С. Довжук

Т.В. Крамаренко