Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Бабушкінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому посилалася на те, що відповідно до заповненої анкети від 16 лютого 2007 року в ПАТ КБ «Приватбанк» вона отримала пластикову картку «Універсальна» з кредитним лімітом 4 000 грн. У липні 2014 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року стягнуто з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором 32 026, 09 грн. Про вищевказане рішення позивач дізналася з виконавчого листа, що надійшов на адресу її роботи з Бабушкінського відділу ДВС ДМУЮ. Під час ознайомлення з матеріалами справи позивач дізналась про існування газети «Вісті Придніпровя», через яку її намагалися викликати у судове засідання, і це не заважаючи на той факт, що вона тривалий час не змінювала свого місця проживання. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасовано. Однак за період з червня 2015 року по квітень 2016 року Бабушкінським відділом ДВС ДМУЮ було проведено стягнення з її заробітної плати в сумі 2 783, 79 грн., що спричинило значні матеріальні збитки. Відповідач навмисно приховав від суду відомості стосовно її адреси та номеру телефону, що призвело до винесення заочного рішення та стягнення грошових коштів. Окрім того діями відповідача позивачу було завдану і моральну шкоду, що виразилася в неможливості в достатній мірі допомагати сину, через що позивач іспитувала постійне хвилювання. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду 2 783, 79 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах про відшкодування матеріальної та моральної шкоди наполягала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит тата сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору № б/н від 16 лютого 2007 року ОСОБА_1 16 лютого 2007 року отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. У липня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 лютого 2007 року та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість у розмірі 32 026, 09 грн. за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2007 року.

На виконання вказаного рішенням відповідно ст. 368 ЦПК України видано виконавчий лист, який пред'явлений до виконання та відповідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем Бабушкінського відділу ДВС м. Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснювалось примусове виконання виконавчого листа по справі № 200/11109/14-ц.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року скасовано, та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

22 квітня 2016 року завершено виконавче провадження з виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року по у зв'язку зі скасуванням рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Позивач пославшись на вимоги ст. ст. 15,16 ЦК України просив суд стягнути з відповідача завдану матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідност.11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав треба розуміти закріпленні законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів вказаний у ст. 16 ЦК України, який не є вичерпним та застосовується судом, залежно від змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушено, а також наслідків, що спричиненні цим порушенням.

Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення з відповідача на її користь спричиненої матеріальної шкоди, оскільки останньою вибрано невірний спосіб захисту свого порушеного права (ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України).

Стосовно позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на те, що неправомірні дії з боку відповідача в судовому засіданні не доведено, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа Бабушкінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова