Головуючий суду 1 інстанції - Харченко Г.А.
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 414/1021/15-ц
Провадження № 22ц/782/835/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» березня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Украінцевої Л.Д.

суддів: Заіки В.В., Романченка В.О.,

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя ,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року позивач звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до відповідача про розподіл спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог вказав, що з 2004 р. по 15.05.2015 р. знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 У листопаді 2006 року його батьки надали йому гроші для придбання будинку в сумі 26316 грн. 10.05.2007 договір купівлі-продажу будинку у м.Кремінна по пр.Совєтському , 11 був визнаний дійсним і за позивачем було визнано право власності на вказаний будинок. Оскільки будинок був у занедбаному стані , протягом усього часу за період проживання з відповідачкою за кошти своїх батьків позивач здійснював ремонт у будинку та інших будівель та було придбане майно на загальну суму 42 650 грн., а саме: 12 жалюзі на суму 1950 грн., дитячий диван( зроблений під ведмедя) вартістю 2500 грн., на всі вікна тюль та штори на суму 2000 грн., електро- швейна машинка імпортна за 2000 грн.; друга швейна машинка в неробочому стані, вартістю 500 грн., оверлок вартістю 1500 грн., 10 кв.м. ковролін вартістю 1500 грн., телевізор «Самсунг» діагоналлю 42 дюйми з підключенням до інтернету вартістю 10600 грн., тюнер до супутникової антени «Євросіть» вартістю 600 грн., укріплення для телевізора настінне вартістю 700 грн., стабілізатор напруги вартістю 500 грн., цифрова відеокамера «Соні» вартістю 1000 грн., цифровий фотоапарат «Олімпус» вартістю 1500 грн., паласи розміром 3 x 4 м. червоно-зелено-жовтого кольору та розміром 1,5 х 2 м. коричнево-пісочного кольору вартістю 1000 грн. та 500 грн. , кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок вартістю 700 грн., пральна машина «Індезіт» вартістю 6000 грн., електром'ясорубка «БОШ» вартістю 1800 грн., кухонний комбайн «Мулінекс» вартістю 700 грн., фритюрниця «Філіпс» вартістю 800 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖІ» сіро-стального кольору вартістю 8000 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1200 грн., офісне крісло бордового кольору вартістю 700 грн., кадка для білизни на шість відділень вартістю 1200 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» вартістю 700 грн., масажер для ніг електроводяний «Скарлет» вартістю 500 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору вартістю 1000 грн., все майно позивач оцінив у

42 650 грн.

В ніч з 13 квітня на 14 квітня 2015 року відповідачка без його відома таємно вивезла все придбане майно на квартиру у АДРЕСА_1, де воно знаходиться і до теперішнього часу. Просив суд здійснити розподіл спільного майна таким чином: виділити ОСОБА_3 все зазначене майно на загальну суму 42 650 грн. та стягнути з відповідачки на його користь ? частину вартості майна в розмірі 21 325 грн. Також стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 грн., оскільки вважає, що переніс моральні страждання через поведінку відповідачки, чим був порушений звичайний спосіб його життя.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено через його необґрунтованість.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що зазначене майно є спільною сумісною власністю сторін.

Проте погодиться з таким рішенням суду неможливо.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішенням суду не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 15 травня 2015 року, мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України .

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було. Отже, частка кожного з них складає по 1/2 частині. З системного аналізу правових норм, які регулюють право спільної сумісної власності подружжя вбачається, що у випадку, якщо подружжя у добровільному порядку не визначили своєї частки у спільному майні і не провели його поділ в натурі відповідно до статті 69 СК України, спір між подружжям з приводу визначення частки і поділу майна вирішує суд в порядку загального судочинства, керуючись презумпцією, яка випливає із статті 70 СК України. Майно подружжя, щодо якого порушено спір, припускається таким, що належить подружжям на праві спільної сумісної власності і частки їх визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторони під час шлюбу проживали за адресою: АДРЕСА_5, де знаходилося майно, яке є їх сумісною власністю.

14 квітня 2015 р. без погодження з позивачем відповідачка вивезла майно з будинку за адресою: АДРЕСА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5

За заявою позивача 01.10.2015 року була оглянута квартира за адресою: АДРЕСА_1, в якій зараз мешкає відповідачка, про що складено протокол огляду. Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.10.2015 року в цій квартирі наявне майно, яке було вказане позивачем, як спільна сумісна власність подружжя, а саме: диван «Малютка» ( зроблений під ведмедя) вартістю 2500 грн., електро-швейна машинка імпортна вартістю 2000 грн., телевізор «Самсунг» діагоналлю 42 дюйми вартістю 10600 грн. , цифровий фотоапарат «Олімпус» вартістю 1500 грн., кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок вартістю 700 грн., пральна машина «Індезіт» вартістю 6000 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖІ» сіро-стального кольору вартістю 8000 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору «Термостар» вартістю 1000 грн., офісне крісло вартістю 700 грн., усього на загальну суму 31 000 грн. (а.с.60-68).

Зазначені докази підтверджують пояснення позивача про те, що відповідачка вивезла вказане майно з будинку.

Отже, в матеріалах справи наявні докази, що майно, а саме: диван «Малютка» ( зроблений під ведмедя) вартістю 2500 грн., електро-швейна машинка імпортна вартістю 2000 грн, телевізор «Самсунг» діагоналлю 42 дюйми вартістю 10600 грн. , цифровий фотоапарат «Олімпус» вартістю 1500 грн., кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок вартістю 700 грн., пральна машина «Індезіт» вартістю 6000 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖИ» сіро-стального кольору вартістю 8000 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору «Термостар» вартістю 1000 грн., офісне крісло вартістю 700 грн., усього на загальну суму 31 000 грн., є спільною сумісною власністю сторін.

Позивачем у позовній заяві вказана вартість майна, відповідачкою ці обставини не спростовано та не надано доказів того, що вартість майна є іншою. За таких обставин, суд при визначені вартості майна бере до уваги ту суму, яка була вказана позивачем при зверненні з позовом до суду.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України).

Запропонований позивачем варіант розподілу майна подружжя, а саме: виділення усього майна дружині та стягнення на його користь ? частині вартості майна не обґрунтовано, оскільки діючим законодавством України передбачено розподіл майна в натурі.

Колегія суддів при розподілі майна подружжя враховує інтереси дружини, чоловіка, дитини та вважає за можливим розподілити майно наступним чином: виділити ОСОБА_2 наступне майно: телевізор «Самсунг» діагоналлю 42 дюйми вартістю 10600 грн., цифровий фотоапарат «Олімпус» вартістю 1500 грн., кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок вартістю 700 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору «Термостар» вартістю 1000 грн., крісло офісне вартістю 700 грн., на загальну суму 14 500 грн., виділити ОСОБА_3 наступне майно:диван «Малютка» ( зроблений під ведмедя) вартістю 2500 грн., електро-швейну машинку імпортну вартістю 2000 грн, пральну машину «Індезіт» вартістю 6000 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖИ» сіро-стального кольору вартістю 8000 грн., на загальну суму 16 500 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок різниці вартості майна 1000 грн.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Згідно роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Тобто названі норми матеріального права припускають існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя.

Відповідачкою не надано доказів того, що майно, яке нею було вивезено з будинку за адресою: АДРЕСА_5 належить саме їй, а тому частка майна, яка була вказана позивачем у позові та яка у подальшому була виявлена за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Звертаючись до суду, позивач навів перелік майна окрім того, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вказав: 12 жалюзі на суму 1950 грн., на всі вікна тюль та штори на суму 2000 грн., друга швейна машинка в неробочому стані вартістю 500 грн., оверлок вартістю 1500 грн., 10 кв.м. ковроліну вартістю 1500 грн., тюнер до супутникової антени «Євросіть» вартістю 600 грн., укріплення для телевізора настінне вартістю 700 грн., стабілізатор напруги вартістю 500 грн., цифрова відеокамера «Соні» вартістю 1000 грн., палас розміром 3 x 4 м. червоно-зелено-жовтого кольору вартістю 1000 грн., палас розміром 1,5 х 2 м. коричнево-пісочного кольору вартістю 500 грн., електром'ясорубка «БОШ» вартістю 1800 грн., кухонний комбайн «Мулінекс» вартістю 700 грн., фритюрниця «Філіпс» вартістю 800 грн., кадка для білизни на шість відділень вартістю 1200 грн., мікрохвильова піч «Самсунг» вартістю 700 грн., масажер для ніг електроводяний «Скарлет» вартістю 500 грн., однак доказів того, що це майно взагалі було та що воно належало сторонам на праві спільної сумісної власності позивач не надав.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Необхідною умовою виникнення права на відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів того, що йому діями відповідачки завдано моральну шкоду, тому рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволені позову про стягнення моральної шкоди є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції змінити, скасувати рішення у частині відмови у задоволенні позову про розподіл майна у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково. В інший частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2015 року задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 26 листопада 2015 року змінити. Скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про розподіл майна. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Виділити ОСОБА_2: телевізор «Самсунг» діагоналлю 42 дюйми вартістю 10600 грн., цифровий фотоапарат «Олімпус» вартістю 1500 грн., кухонний куточок з одного столу, двох пуфиків, двох лавок вартістю 700 грн., масляний електронагрівач на сім секцій білого кольору «Термостар» вартістю 1000 грн., крісло офісне вартістю 700 грн., на загальну суму 14500 грн.

Виділити ОСОБА_3: диван «Малютка» ( зроблений під ведмедя) вартістю 2500 грн., електро-швейну машинку імпортну вартістю 2000 грн, пральну машину «Індезіт» вартістю 6000 грн., двокамерний холодильник «ЛДЖИ» сіро-стального кольору вартістю 8000 грн., на загальну суму 16500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у рахунок різниці вартості майна 1000 грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді