233 № 233/5585/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

при секретарі Круговій Ю.С.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та його поділ, стягнення вартості ? частки спільного майна, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 на майно, залишення за ними майна в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного сумісного майна та стягнення вартості ? частки спільного майна, в якому позивач, з врахуванням поданих уточнень та доповнень, зазначила, що з відповідачем вони проживали однією сім*єю без реєстрації шлюбу в період часу з червня 1997 року по червень 2015 року у с. Зоря Костянтинівського району Донецької області, разом вели господарство та мали спільний бюджет, спільних дітей з відповідачем вони не мають. Під час спільного проживання ними було придбано майно: - автомобіль Мерседес-Бенц «Віто», вартістю 80 000 грн., автомобіль ГАЗ-24 «Волга», вартістю 30 000 грн., - дві корови, вартістю 25 000 грн. кожна, - два теляти, вартістю 10 000 грн. кожен, - дві свині, вартістю 2500 грн. кожна, - птиця 20 шт., загальною вартістю 200 грн., - п*ять бджолосімей, загальною вартістю 5000 грн., генератор перемінного току, вартістю 7000 грн., - доїльний апарат, вартістю 4000 грн., - холодильний «Зануссі», вартістю 5000 грн., - пральна машина «Індезіт», вартістю 3000 грн., - телевізор «Хонда», вартістю 2000 грн., - набір меблів для кухні, вартістю 4000 грн., - керамічна мийка з тумбою, вартістю 1000 грн., - мийка з нержавіючої сталі, вартістю 800 грн., - електром*ясорубка, вартістю 2500 грн., - набір каструль із нержавіючої сталі, вартістю 2000 грн., - душова кабіна, вартістю 4000 грн., - газовий котел для опалювання приміщення, вартістю 5000 грн., - котел для опалювання на твердому паливі, вартістю 9000 грн., - батареї для опалювання, вартістю 7000 грн., - металопластикові вікна, вартістю 9000 грн., - євро огорожа, 18 м, вартістю 5000 грн., - міжкімнатна двері, 3 шт., вартістю 3000 грн., а всього майна на суму 228 500 грн., що згідно норм СК України належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач просила встановити факт її проживання однією сім*єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу у період червня 1997 року - червня 2015 року, визнати за нею та відповідачем ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на вище зазначене майно загальною вартістю 228 500 грн., визнати за позивачкою право власності на ? частку вказаного майна, яке поділити, залишивши в натурі за відповідачем у справі, стягнувши з відповідача на її користь ? частки його вартості в розмірі 114250 грн.

12 жовтня 2015 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, в остаточній редакції від 16 січня 2016 року, в якій позивач зазначив, що з відповідачкою за зустрічним позовом він не проживав однією сім*єю у вказаний нею період часу, спільного господарства не вів та не був пов*язаний спільним побутом. З ОСОБА_1 вони зустрічалися для спілкування як жінки та чоловіка та він надавав їй матеріальну допомогу. При цьому, вказав, що якщо суд з якихось міркувань вирішить задовольнити первісний позов, просив врахувати, що в той самий період часу, який вказала у позові ОСОБА_1, він особисто придбав та подарував їй майно: - шубу норкову, вартістю 10 000 грн., - пальто зимове, вартістю 4000 грн., - куртку шкіряну, вартістю 4000 грн., - пальто шкіряне, вартістю 8000 грн., костюми 8 штук, загальною вартістю 12 000 грн., - плаття 12 штук, загальною вартістю 8000 грн., - ноутбук , вартістю 8000 грн., - золоті прикраси (три обручки, два ланцюжки, сережки, кулон), загальною вартістю 20 000 грн., - котел газовий, вартістю 5 000 грн., - батареї, загальною вартістю 4000 грн., - двері, загальної вартістю 6000 грн., - м*які меблі, вартістю 8000 грн., - телевізор, вартістю 3000 грн., - пластикові вікна та балкон, загальною вартістю 15 000 грн.,- були виконані роботи по встановлені та монтажу індивідуального опалення на суму 10 000 грн., - лінолеум на суму 2000 грн., - ліжко дитяче, вартістю 2000 грн., письмовий стіл, вартістю 1500 грн., - приставка ДВД, вартістю 2000 грн., - у квартирі ОСОБА_1 на кошти його кошти було зроблено євроремонт на суму 35 000 грн., - унітаз, вартістю 2000 грн., - кухонні меблі, вартістю 2000 грн., чоботи жіночі три пари, загальною вартістю 4000 грн., - автомобіль ЗАЗ «Таврія», вартістю 23 000 грн., а всього у ОСОБА_1 залишилося майна на загальну суму 190 500 грн., на яке позивач за зустрічним позовом, керуючись тими самими, що й відповідачка за зустрічним позовом, нормами законодавства, просив визнати право особистої власності ОСОБА_1, залишивши за нею вказане майно в натурі та стягнувши на його користь з відповідачки ? частку цього майна в сумі 95 250 грн.

29 грудня 2015 року до суду надійшла заява про зміну позовних вимог ОСОБА_3 від 29 грудня 2015 року, у якій позивач за зустрічним позовом вказав, що приймаючи до уваги не визнання ОСОБА_1 жодного з переліченого ним в позові майна та визнання сторонами сумісного придбання частини майна, а саме, набору каструль та батареї, просив поділити спільне майно осіб, які мешкали однією сім*єю та визнати за ОСОБА_1 право особистої власності та залишити за нею в натурі наступне майно на загальну суму 3000 грн.: - набір каструль із нержавіючої сталі вартістю 2000 грн., - автомобіль ЗАЗ «Таврія», вартістю 1000 грн.; визнати за ним право особистої власності та залишити за ним майно на загальну суму 2800 грн., а саме: - батареї опалювання на загальну суму 1800 грн., - автомобіль ГАЗ-24 «Волга», вартістю 1000 грн., повернувши йому суму зайво сплаченого судового збору у зв*язку із зменшенням позовних вимог.

10 лютого 2016 року до суду надійшла заява про зміну позовних вимог ОСОБА_3 від 16 січня 2016 року, в якій позивач зазначив, що з урахуванням показань свідка ОСОБА_5 та матеріалів справи, приймаючи до уваги, що майно повинно ділитися в натурі з врахуванням інтересів сторін, як то передбачено цивільним та сімейним законодавством, просив визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на майно: - котел газовий «Демрад», вартістю 5000 грн., - батареї на загальну суму 2100 грн., - труби та комплектуючі на загальну суму 2500 грн., набір каструль, вартістю 2000 грн.; визнати за ним право особистої власності та залишити за ним в натурі майно: - батареї опалення на загальну суму 1800 грн., автомобіль ГАЗ «Волга», вартістю 1000 грн., газовий котел «Геліос», вартістю 1800 грн., та у зв*язку зі зміною позовних вимог, які визначено в загальній сумі 16 200 грн., просив повернути зайво сплачений судовий збір.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали первісний позов, посилаючись на викладені в ньому обставини, при цьому позивачка пояснила, що знайома з відповідачем ОСОБА_3 протягом вісімнадцяти років, у 1997 році в нього померла дружина та він невдовзі після цього запропонував їй спільне проживання, на що вона погодилась. Вони постійно проживали у АДРЕСА_2, спочатку з ними проживали двоє синів відповідача, які згодом поїхали вчитися, а потім створили свої сім*ї, що мало місце приблизно о 2000 році, а також дочка позивачки - до 2002 року, коли вона влаштувалася на роботу та почала постійно проживати у м. Костянтинівка Донецької області. Спільно вони платили кошти за навчання дітей та утримували їх до повноліття. На той час вона працювала, кожного дня виїздила на роботу вранці та поверталась до с. Зоря ввечері. Позивачка не вміла доглядати за худобою та поратися на городі, однак всьому навчилася, підіймалася о 5 годині ранку, доїла корів, ганяла їх на пасовище, готувала їжу та кормила сім*ю, прибирала у будинку, також, вони з відповідачем розводили птицю, торгували яйцями та молочною продукцією, їздили на ринок вдвох, при цьому, вона розраховувалася з покупцями, а гроші йшли у спільний бюджет, туди ж йшла її заробітна плата, на спільні кошти вона ходила за покупками до магазину та купувала продукти харчування. За комунальні послуги розраховувався сам відповідач, однак із спільних коштів. За всі роки спільного проживання вона нікуди не відїжджала, не була у відпустці, бо влітку завжди було треба займатися господарством. Зареєстрованою вона залишалась в м. Костянтинівка Донецької області, оскільки це питання не поставало, також вони ніколи не замислювалися над тим, щоб зареєструвати шлюб, в них були чудові відносини та їх все влаштовувало. Їй не відомо, щоб брат відповідача дарував йому якесь майно чи гроші, оскільки вони достатньо заробляли та матеріальної допомоги не потребували. Все наведене нею у позові майно було придбано за час їх спільного проживання на спільно зароблені кошти та залишилося у відповідача в с. Зоря з усіма документами на майно, пішла від ОСОБА_3 вона, нічого не забравши, у теперішній час єдиним джерелом до її існування є пенсія, тому була змушена звернутися до суду з цим позовом. Разом вони придбали транспортні засоби - автомобілі «Мерседес» та «Волгу»; корови, зазначені у позові, народилися від худоби, що була наявна у ОСОБА_3, а так само, свині - їх кількість завжди змінювалася, бо періодично їх купували, продавали, різали, тощо; кількість бджолосімей теж завжди змінювалася, кожного року їх було більше чи менше, кількість та вартість тварин, заявлені у позові, є приблизними.

Відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник зустрічний позов не визнали, при цьому відповідачка пояснила, що зазначеного позивачем майна - шуби норкової, шкіряної куртки та пальто, золотих прикрас в такий кількості в неї ніколи не було, було зимове пальто, однак меншою вартістю, були костюми, в яких вона ходила на роботу. Ноутбук вона купувала для роботи та він давно зламався. Щодо меблів, матеріалів для ремонту, котла, вікон, унітазу, батарей, дверей та ремонтних робіт - це майно купувала та оплачувала її дочка ОСОБА_6 коли робила ремонт у належній їм в рівних частках квартирі, розташованій по АДРЕСА_1, відповідач до цього не має жодного відношення, документи та чеки на придбане майно є у ОСОБА_6 Дитяче ліжко та маленький телевізор, вартістю 699 грн. також купувала для свого сина її дочка, яка привезла це майно до с. Зоря, де тимчасово проживав та відвідував дитячий садок її син - онук ОСОБА_1 Автомобіль «Таврія» вони з ОСОБА_3 купували для неї, однак згодом він зламався та у 2009 році вони його продали за 1000 грн., виручені кошти пішли до спільного бюджету їх сім*ї.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнали, при цьому, відповідач пояснив, що ОСОБА_1 переїхала до нього проживати після смерті його дружини, їх спільне життя відразу почалося зі скандалу, так вони і жили, періодично сварячись та припиняючи проживання, що на його думку, не можна вважати спільним проживанням; наміру створювати з ОСОБА_1 сім*ю він не мав, при цьому, можна вважати, що ОСОБА_1 він привів як співмешканку. Точні періоди часу спільного проживання та його припинення із зазначенням конкретних дат він назвати не може. Коли позивачка приїжджала до нього та знаходилась якийсь проміжок часу у його будинку, переважно взимку, коли були складнощі із транспортом, жили вони за його рахунок. Все господарство він вів самостійно - заготовлював сіно, прибирав за худобою, порався в городі, за свій кошт купував корм для худоби, гроші від господарства ОСОБА_1 він не давав та не знав яку зарплату вона одержує, спільного бюджету в них не було, він самостійно купував продукти харчування, оплачував комунальні послуги, лише одного разу він попросив у позивачки 200 грн., щоб сплатити за газ, які вона дала. У періоди їх спільного проживання ОСОБА_1 готувала їжу, але він готує краще, прибирав у будинку та прав речі він сам, ОСОБА_1 з ним їздила на ринок торгувати, при цьому, виручка в такі дні була меншою, припускає, що вона брала кошти з каси, яка була в неї. Влітку він відводив місце на городі для позивачки, однак там завжди ріс бур*ян, вона городом не займалась. У 2002 році позивачка захотіла купити машину, щоб їздити на роботу та вони купили автомобіль «Таврія» в рівних частках, що був у користуванні позивачки, часто ламався та він його за свій рахунок ремонтував. Після чергової поломки машина простояла два роки та ОСОБА_1 її продала. Автомобіль «Волга» він купив за рахунок коштів, виручених від продажу двох биків. Автомобіль «Мерседес» він придбав два роки тому за кошти його брата, які той надіслав в сумі 310 000 рублів еквівалент 77 000 грн. через відділення «Сбербанку Росії» в м. Донецьку, відповідачка до його транспортних засобів не має ніякого відношення, оскільки в цей період часу вони разом не проживали. Ремонт у його будинку робили люди по найму, всі матеріали та роботи оплачував він за свій рахунок. За період спілкування з позивачкою ніякої домашньої худоби він не купував, це все були потомство від належних йому корів та свиней, а так само, бджіл він розводить з 1990 року та їх кількість постійно змінювалася. Вважає, що оскільки грошей у господарство ОСОБА_1 не вкладала, то не має права на відшкодування частки вартості його майна. З наведеного у позові ОСОБА_1 в наявності є лише набір каструль, який він придбав за 1680 грн. для потреб своєї сім*ї, душова кабіна, яку він придбав 5-6 років тому з сином в магазині у м. Костянтинівка за 1850 грн., газовий котел, який він придбав у період спільного з ОСОБА_1 проживання за 3600 грн., батареї вони купували разом із котлом за 4000 грн., тощо. Все інше майно або не існує взагалі, або придбане у період часу, коли вони з ОСОБА_1 не проживали разом чи задовго до їх знайомства, зокрема, пластикові вікна йому подарував його син, який придбав їх за місцем роботи в рахунок заробітної плати, вартість їх склала 1680 грн. Його діти не бажали приїжджати до нього у с. Зоря та привозити онуків, відвідували зрідка, бо ОСОБА_1 знаходилась у нього, повноцінно він почав спілкуватися з дітьми та онуками після остаточного уходу позивачки. Впевнений, що в той час, коли купував якесь майно, вказане в позові, зокрема, транспортні засоби, з ОСОБА_1 разом вони не проживали. У теперішній час він має незадовільний стан здоров*я, лікується, вважає, що погіршення стану його здоров*я спричинене, в тому числі, через сварки та скандали з позивачкою.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що одяг, взуття, речі, зазначені ним у зустрічному позові, були придбані за його кошти для ОСОБА_1, купувала вона сама, але гроші давав він. Ноутбук ними було придбано у рівних частках у 2011 році для ОСОБА_1 та вона його забрала, золоті прикраси вони зробили для відповідачки з золотих виробів, належних його колишній дружині, документів на це майно в нього немає. Вказані у його позові котел, батареї опалювання були придані для квартири ОСОБА_1 у АДРЕСА_1, де люди по найму робили індивідуальне опалення, купували все необхідне вказані робітники, оплачував все він, документів не збереглося. Так само і пластикові вікна, лінолеум, м*які меблі - диван та два крісла, телевізор, вартістю 3000 грн., євроремонт, унітаз, кухонні меблі були придбані та оплачені до належної ОСОБА_1 з дочкою квартири, але гроші давав він, тому ? частка цього майна належить йому. Дитяче ліжко, письмовий стіл, ДВД-приставку він купував для онука ОСОБА_1, який три роки проживав з ними у с. Зоря Костянтинівського району, це майно забрала ОСОБА_1 Автомобіль ЗАЗ «Таврія» було ними придбано за 23 000 грн. в рівних частках, для користування ОСОБА_1

В судовому засіданні 10 лютого 2016 року позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 та його представник підтримали позовні вимоги в остаточній редакції від 16 січня 2016 року.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засідання пояснила, що постійно проживає у с. Зоря Костянтинівського району, сторін у справі знає як мешканців одного села. Свідку відомо, що ОСОБА_1 проживала протягом приблизно 18-ти років із ОСОБА_3 у його будинку у с. Зоря, на її думку, вони жили як подружжя, на початку з ними проживали їхні діти. З ОСОБА_1 свідок разом відганяла худобу вранці на пасовище та ввечері додому, в обід ОСОБА_1 приходила доїти корів, займалася домашніми справами, господарством, ходила до сільського магазину за продуктами харчування, з села їздила на роботу до м. Костянтинівка, свідок бачила ОСОБА_1 у с. Зоря у різні дні тижня у різний час доби. Свідку відомо, сторони у справі вдвох їздили на ринок торгувати молоком, знає, що вони за час спільного проживання придбали автомобіль та святкували цю подію. Деякий час зі сторонами у будинку в с. Зоря проживала сестра ОСОБА_1, а також 3-4 роки її онук, який відвідував у с. Зоря дитячий садок та почав там ходити у школу.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що проживає у с. Зоря Костянтинівського району з 1999 року, знайома з ОСОБА_3 як із мешканцем одного села, з ОСОБА_1 вона познайомилася, коли у 2014 році вони запросили свідка робити ремонтні роботи у їх будинку, які тривали близько місяця. ОСОБА_1 вона раніше в с. Зоря бачила - вона водила онука у дитячий садок, до 1-го класу при школі, ходила до сільського продовольчого магазину. Щодо ремонту сторони у справі надавали їй розпорядження спільно, разом контролювали хід роботи, пам*ятає, що платила за роботу господарка - ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що її мати - ОСОБА_1, з 1997 року проживали однією сім*єю з ОСОБА_3, для неї та усіх оточуючих вони були ідеальною сім*єю та ОСОБА_3 вона називала батьком, розійшлися вони у 2015 році. Цей позов її мати подала до суду, бо відчим не дотримав обіцянки надавати матері матеріальну допомогу, якої вона потребує, бо пішла ні з чим. На двох із матір*ю їм належить квартира у АДРЕСА_1, куди вона переїхала проживати коли влаштувалася на роботу, її син тимчасово проживав з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у с. Зоря, де ходив у садочок та потім до школи. Свідок працювала у Костянтинівському відділенні «Укрсиббанку», мала постійний дохід та розпочала роботи ремонт у вказаній квартирі. Також, у 2007 році від бабусі вона успадкувала квартиру, розташовану по пр. Ломоносова, м. Костянтинівка Донецької області, де проживала в опалювальний період і також робила косметичний ремонт. Наведене її відчимом у зустрічному позові майно - котел, батареї, двері, вікна, унітаз, письмовий стіл, кухонні меблі, лінолеум, маленький телевізор, було придбане нею за власний кошт для її ремонту помешкання.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 жила з його батьком - ОСОБА_3, протягом 18-ти років у АДРЕСА_2, у їхні відносини він не втручався, не знає, в якості кого один одному вони жили разом та яким чином розподіляли домашні обов*язки; коли свідок ще навчався у школі, жив разом з ними. ОСОБА_1 у будинку прибирала, готувала їжу, однак, готував і його батько, і його дружина коли вони зрідка приїжджали туди. По бур*яну на городі свідок бачив, що ОСОБА_1 у городі нічого не робила. Коли батько робив у будинку ремонт свідок з дружиною вирішили йому подарувати душову кабіну, яку він купив за 1850 грн. та привіз батькові, документів на кабіну в нього немає. Йому відомо від батька, що його рідний брат - дядько свідка, вислав з Росії гроші переказом на умовах усного договору дарування, на які батько купив автомобіль. Свідку відомо, що у батька немає в будинку нового телевізора та холодильника, ті, що є старі. Знає, що у ОСОБА_1 у м. Костянтинівка є квартира, коли там був ремонт опалення батько давав ОСОБА_1 гроші. Батька з сім*єю він відвідує приблизно раз на два місяці, влітку частіше, інколи вони залишалися на ніч та було таке, що ОСОБА_1 у будинку батька не було, чи їхала вона з речами та чи надовго йому не відомо, не знає, чи вони з батьком сварилися та як часто.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що його батько ОСОБА_3 періодично проживав з ОСОБА_1 у своєму будинку в с. Зоря Костянтинівського району, конкретні періоди назвати не може, але було таке, що він її там не бачив, не знає чи надовго вона виїжджала та чи забирала речі, про це батька не питав. Розпочали проживання сторони після смерті його матері у 1997 році, він жив з ними до 2000 року. Свідок працював на фірмі, що займалася встановленням пластикових вікон, та у рахунок зарплати у подарунок батькові придбав та встановив вікна, чеки чи документи в нього не збереглися, працював він не офіційно. Чи є у батька душова кабіна йому не відомо, бо два роки він в нього не був. Свідку відомо, що батькові брат дав гроші на машину, на яких умовах, чи жив у той період часу батько разом із ОСОБА_1 та чи надавав якусь матеріальну допомогу ОСОБА_1 та її дочці, не знає. Коли свідок приїжджав відвідати батька, брав з собою дитину, яка без нього там не залишалася, бо на думку свідка ОСОБА_1 не приділяла їй належної уваги, як бабуся.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що його брат ОСОБА_12, який у теперішній час проживає у Російській Федерації, був попереднім володільцем автомобіля «Мерседес», який продав ОСОБА_3 Свідок особисто за проханням брата, для підтримки, був присутній при передачі грошей, що відбулася 01 червня 2013 року у відділенні «Сбербанку Росії» у м. Донецьку, ОСОБА_3 повідомив, що отримав грошовий переказ від брата з Росії, підійшов до віконця у банку, одержав гроші у гривнях в сумі 77 000 грн., вони з братом чекали неподалік, там ще був присутній ОСОБА_13, всі одержані у банку гроші ОСОБА_3 передав його братові. Вони домовилися, що ОСОБА_3 бере машину на три місяці та якщо з нею все буде добре, то буде здійснено переоформлення, що вони і зробили; при переоформленні свідок вже присутній не був, не знає, коли це відбулося.

Свідок ОСОБА_13 пояснив в судовому засіданні, що постійно проживає у АДРЕСА_3, знає ОСОБА_3 як сусіда. У перших числах червня 2013 року ОСОБА_3 попросив його поїхати з ним до м. Донецька та засвідчити факт передачі грошей при купівлі автомобіля у ОСОБА_12, на що він погодився. Вони прибули до відділення «Сбербанку Росії» по вул.. Постишева у м. Донецьку, у банку ОСОБА_3 сказав, що одержує грошовий переказ у подарунок від брата з Росії та пішов до віконця банку, Гроші він одержав у рублях та по курсу обміняв на гривні в сумі 77 000 грн., які відразу вручив ОСОБА_12, котрий там же, у приміщенні банку, за столом написав розписку про їх одержання та вони домовилися, що ОСОБА_3 випробує автомобіль протягом трьох місяців, а якщо він справний - буде здійснено переоформлення документів; при переоформленні транспортного засобу свідок не був присутній, не знає коли і де це відбулося. Свідок особисто знайомий з ОСОБА_1, яка почала проживати з ОСОБА_3 у його будинку невдовзі після смерті дружини останнього, спочатку вони майже не сварились, але останні три-чотири роки не можна сказати, що це була ідеальна сім*я. Свідку відомо, що ОСОБА_1 інколи була відсутня у с. Зоря майже по місяцю, з якої причини він не цікавився, в їх життя не втручався. ОСОБА_1 їздила з с. Зоря на роботу до м. Костянтинівка, займалася вихованням онука, який деякий час з ними проживав, по господарству все робив ОСОБА_3, а вона допомагала у вихідні дні, коли пішла на пенсію - рідше виїжджала з села. Не пам*ятає, чи бачив ОСОБА_1 за її місцем проживання у ОСОБА_3 в день, коли останній купував автомобіль.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засідання пояснила, що постійно проживає у АДРЕСА_4, працює у селі листоношею. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом у його будинку по сусідству з нею, скільки років сказати не може, свідок приносила до їх дому газети та пошту. Може сказати, що господарством постійно займався ОСОБА_3, на городі вона ОСОБА_1 не бачила, та почала ганяти корів лише коли вийшла на пенсію, коли вона працювала це робив ОСОБА_3 Бувало таке, що ОСОБА_1 свідок не бачила у будинку ОСОБА_3 протягом певного проміжку часу, точніше сказати не може, причини її відсутності їй не відомі, припускає, що ОСОБА_1 могла поїхати до дочки у м. Костянтинівку.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що постійно проживає у АДРЕСА_3, знає ОСОБА_3 як сусіда. ОСОБА_1 почала проживати у ОСОБА_3 невдовзі після смерті його дружини, в їх життя вона не втручалася, не знає, як вони розподіляли домашні обов*язки, однак сказати, що вони жили добре не може, бо часто було чути через паркан як вони сваряться. ОСОБА_1 вранці їхала на роботу до м. Костянтинівка, чи поверталася кожного дня свідку не відомо, за цим вона не слідкувала, але інколи ОСОБА_1 була по кілька днів, тижнів чи навіть місяць відсутня, чи виїжджала з речами свідку не відомо, періоди її відсутності назвати не може. Певний період часу з ОСОБА_1 у будинку ОСОБА_3 проживав її онук, який відвідував у с. Зоря садочок та школу. Бувало, що ОСОБА_3 звертався до свідка з проханням відігнати його корів на пасовище, бо не було кому це зробити. Взагалі, господарством займався ОСОБА_3, на городі в них була трава, хто порався у будинку свідку не відомо, у сільському магазині свідок бачила ОСОБА_1 за весь період її проживання у с. Зоря не більше десяти раз. У період часу, коли ОСОБА_3 придбав автомобіль «Мерседес», ОСОБА_1 скоріше за все з ним не проживала.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що проживає у АДРЕСА_5, знає ОСОБА_3 як мешканця одного села. Раніше свідок з братом працював на фірмі теплотехніком, виконував роботи з ремонту та монтажу систем опалення. Для виконання таких робіт у кухні його будинку свідка та його брата найняв ОСОБА_3, матеріали для роботи, в тому числі, котел «Геліос» вартістю 3600 грн. господар купував сам, свідкові він дав 1800 грн. на придбання того, чого не вистачило, всі матеріли та котел були придбані на фірмі, де працював свідок, розраховувався з ним ОСОБА_3 Під час виконання робіт у будинку останнього, що тривали два дні, свідок бачив ОСОБА_1, яка ввечері поверталася з роботи. Так як господарям сподобалося, як він з братом виконав роботу, через 1-2 місяці вони, а точніше ОСОБА_1, запросили його зробити ремонт систем опалення та водопостачання у квартирі у АДРЕСА_1, туди на підприємстві свідка було придбано котел вартістю 5000 грн., труби та комплектуючі на суму 2500 грн., радіатори на суму 2100 грн. Всі документи на товари та комплектуючі залишилися на фірмі, яка розташована у м. Донецьку по вул.. Університетській. Розрахунок за цю роботу був проведений у домі ОСОБА_3, свідок взяв гроші зі стола, вважає, що це були гроші ОСОБА_3 Щодо спільного майна сторін у справі свідку нічого не відомо.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що згідно повідомлення Відділу ДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області (а.с. 47), у період 1997-2015 р.р. актового запису про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 між собою чи в будь-якому іншому шлюбі, не значиться.

Згідно повідомлення Костянтинівського міського БТІ № 607 від 02 листопада 2015 року (а.с. 76), ОСОБА_1 є власницею ? частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 вересня 1997 року, виданого відділом приватизації при ВРЖО, з якого вбачається, що друга частка вказаної квартири належить ОСОБА_6 (а.с. 77); - ОСОБА_3 є власником будинку АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 15 лютого 1991 року, посвідченого 2-ю Костянтинівською ДНК р/№ 210 (а.с. 78-79).

З наданих копій державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 65-66, 69) вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельних ділянок на території Зорянської сільської ради Костянтинівського району для будівництва та обслуговування жилого будинку, ведення особистого підсобного господарства, ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства; відповідно до довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району № 1033 від 28 вересня 2015 року (а.с. 67), ОСОБА_3 самостійно обробляє земельну ділянку (пай) площею 4,70 га.

Відповідно до довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №1296 від 15 жовтня 2015 року (а.с. 28, 32), ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 8), зареєстрована у АДРЕСА_1, мешкала без реєстрації у АДРЕСА_2, з липня 1997 року по липень 2015 року з ОСОБА_3, що підтвердили своїми підписами свідки.

Зорянською сільською радою Костянтинівського району Донецької області видано довіку № 303 від 14 серпня 2015 року, з якої вбачається, що за ОСОБА_3, 1957 р.н., який мешкає у АДРЕСА_2, в погосподарській книзі №3, особовий рахунок НОМЕР_5, значаться: - КРХ - корови 2 шт., теляти до 1 року -2 шт., свині - 2 шт., птиці (всього) 20 шт., в т.ч., кури-несучки - 15 шт., бджолосім*ї - 5 шт. (а.с. 5).

Як вбачається з довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №1287 від 12 жовтня 2015 року (а.с. 27), згідно погосподарської книги №2 особовий рахунок №147 на 01 січня 1997 року за ОСОБА_3 записані: - КРХ - 2 голови, в т.ч. корови - 2 голови, свині (всього) - 2 голови, птиці (всього) - 20 шт., бджолосім*ї - 5 шт.

З довідки Зорянської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №1288 від 12 жовтня 2015 року (а.с. 27), вбачається, що відповідно до погосподарської книги №2 особовий рахунок НОМЕР_5 на 01 січня 2015 року за ОСОБА_3 записані: - КРХ - 4 голови, в т.ч. корови - 2 голови, теляти до 1 року - 2 голови, свині (всього) - 2 голови, птиці (всього) - 20 шт., в т.ч. 15 курей, бджолосім*ї - 5 шт.

Згідно паспорту великої рогатої худоби АС № 579073 (а.с. 52-53) ОСОБА_3 є власником тварини породи українська чорно-ряба молочна, ідентифікаційний номер UA, кличка Зірка, стать жіноча, дата народження - 19 березня 2000 року.

Відповідно до паспорту великої рогатої худоби АС № 579075 (а.с. 54) ОСОБА_3 є власником тварини породи симентальська, ідентифікаційний номер UA, кличка Дана, стать жіноча, дата народження - 21 квітня 2000 року, яку згідно листа переміщення (а.с. 55) було продано 21 червня 2008 року, вартість не зазначено.

Згідно копій біржового договору (угоди) Української товарної біржі р/№ 256631 від 11 липня 2002 року (а.с. 29-30, 33), ОСОБА_1 в особі представника члена біржі-брокера придбала транспортний засіб ВАЗ-1102, 1992 року випуску, транзитний номер НОМЕР_1, за 1000 грн.

У відповідності до інформації, наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дзержинськ, Костянтинівка та Костянтинівського р/ну при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області № 9/12-2890 від 24 жовтня 2015 року (а.с. 43), за ОСОБА_1 зареєстрований автомобіль ЗАЗ 1102, 1992 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_6, копії документів, на підставі яких було зареєстровано транспортний засіб, надати не можливо, так як реєстрація відбулася 20 листопада 2002 року, термін збереження реєстраційних документів сплив;

- за ОСОБА_3 зареєстровані: - ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2, копії документів, на підставі яких було зареєстровано транспортний засіб, надати не можливо, так як реєстрація відбулася 20 вересня 2006 року, термін збереження реєстраційних документів сплив; - автомобіль MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_3; автомобіль було зареєстровано 14 серпня 2013 року на підставі довідки-рахунку ААВ 333698 від 14 серпня 2013 року, виданою ТОВ «Автостандарт» Костянтинівська філія, доданою до інформації (а.с. 44), з якої вбачається, що ОСОБА_3, пред*явнику паспорту НОМЕР_7, виданого Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 08 липня 2000 року, продано і видано автомобіль MERCEDES-BENZ 112 CDI, вартістю 72 662 (сімдесят дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 70 коп.

Відповідно до копії квитанції ПАТ «Дочірній банк «Сбербанку Росії» від 01 червня 2013 року (а.с. 26), ОСОБА_3, паспорт НОМЕР_8, виданий 08 липня 2000 року Костянтинівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, який проживає у АДРЕСА_2, видано грошовий переказ по системі «Колібрі» згідно заяви від 01 червня 2013 року у сумі 310 000 російських рублів у гривневому еквіваленті 77 924, 70 грн.

Відповідно до товарної накладної №1144 від 14 вересня 2015 року (а.с. 51) ОСОБА_3 придбано котел твердопаливний сталевий Маяк АОТ-12, вартістю 5000 грн.

Згідно копій наданих ОСОБА_1 документів: - товарного чеку салону-магазину «Мойдодир» від 17 січня 2015 року (а.с. 115) придбано унітаз компакт 1434 вартістю 925 грн.; - товарного чеку ПП ОСОБА_16 №762 від 10 жовтня 2011 року (а.с. 116) придбано вікна у кількості 2 шт., балкон у кількості 2 шт,, загальною вартістю 11 000 грн.; - накладної від 08 грудня 2009 року (а.с. 117) ТС «Тепло-вода» ОСОБА_5 видано котел «Демрад» вартістю 4220 грн., «Мирадо» вартістю 1710 грн., оплачено 5930 грн.; - товарного чеку ПП ОСОБА_17 від 22 січня 2015 року (а.с. 118), придбано алюмінієві батареї вартістю 2850 грн.; - товарного чеку № 317 від 15 квітня 2015 року (а.с. 118) придбано двері загальною вартістю 1080 грн.; - квитанції супермаркету електроніки «Фокстрот» (а.с. 119) придбано телевізор «DAEWOO» вартістю 699 грн.; - квитанції магазину «Мойдодир» від 29 серпня 2015 року (а.с. 118) придбано лінолеум з доставкою, загальною вартістю 3861 грн. З наданих ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_6 пояснень у судовому засіданні, вказане вище майно було придбано ОСОБА_6 за власний рахунок при здійсненні ремонту у належному їй житлі у м. Костянтинівка Донецької області, при цьому копію квитанції магазину «Мойдодир» від 29 серпня 2015 року про придбання лінолеуму з доставкою (а.с. 118) суд до уваги не бере з огляду на дату її видачі, яка не стосується періоду спільного проживання сторін у справі.

ОСОБА_3 (а.с. 123) у період з 06 листопада по 19 листопада 2015 року проходив курс лікування у стаціонарі кардіологічного відділення Костянтинівської міської лікарні №5 (а.с. 82), при виписці рекомендовано нагляд кардіолога та сімейного лікаря та медичні призначення.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У випадку наявності спору про право, згідно ч. 6 ст. 235 ЦПК України справа про встановлення факту, що має юридичне значення вирішується в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що досліджені у судовому засіданні докази дають достатні підстави вважати встановленим спільне проживання сторін у справі у період липня 1997 року - липня 2015 року, ведення ними спільного господарства й піклування одне про одного, що підтверджується довідкою Зорянської сільської ради Костянтинівського району (а.с. 28, 32), знайшло підтвердження за поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, не спростовується показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також підтверджується поясненнями свідків, допитаних за клопотанням відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_13, тощо.

Крім того, відповідно до свідчень ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, суд приходить до висновку, що найближче оточення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично вважало їх чоловіком та дружиною, характеризувало їх відносини як подружні, оскільки ОСОБА_6 зазначила у судовому засіданні, що у зв*язку з тривалістю фактичних шлюбних відносин сторін ОСОБА_3 вона називала та вважала батьком; з пояснень ОСОБА_9, ОСОБА_10 вбачається, що їх батьком та ними ставилися вимоги до ОСОБА_1 щодо підтримання порядку у будинку, готування їжі, зайнятті господарством, ставлення до онуків ОСОБА_3, як до дружини батька та господині у будинку.

Доводи відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 про проживання періодично однією сім*єю з ОСОБА_1 суд до уваги не бере, оскільки в судовому засіданні відповідачем не названо конкретні дати та навіть роки періодів проживання та не надано доказів на підтвердження своїх тверджень; у судовому засіданні встановлено, що ним протягом спільного проживання з ОСОБА_1 ставилися до неї вимоги щодо прибирання у будинку, готуванні їжі, участі у витратах, роботі на городі та по господарству як до дружини. Крім того, про фактичне визнання позову ОСОБА_1 в цій частині свідчить сам факт пред*явлення ОСОБА_3 зустрічного позову у справі та його зміст, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог та письмових пояснень (а.с. 21, 102, 104, 114).

Суд критично ставиться до показань свідків зі сторони відповідача за первісним позовом ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, синів відповідача ОСОБА_9, ОСОБА_10 в тій частині, що ОСОБА_1 інколи була відсутня у будинку ОСОБА_3 протягом певних проміжків часу, оскільки свідки не назвали дати таких періодів, зазначили, що причинами її відсутності вони не цікавилися та вони їм не відомі, в тому числі, синам відповідача, а свідок ОСОБА_14 припустила, що ОСОБА_1 могла поїхати до дочки у м. Костянтинівку Донецької області. Також, свідки зазначали в судовому засіданні, що відомим є факт працевлаштування ОСОБА_1 у м. Костянтинівка Донецької області, куди вона їздила з с. Зоря Костянтинівського району.

Показання свідків з боку відповідача ОСОБА_3 про часті сварки сторін у справі не спростовують факту їх проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу у вказаний вище період часу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3, в період з липня 1997року до липня 2015 року, відповідно до ст. 74 СК України, виникли фактичні шлюбні відносини чоловіка та жінки, і проживали вони разом будинку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі із будь-якими іншими особами в даний період.

Нормою ст. 74 СК України встановлено, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В силу ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної вартості подружжя.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Таким чином, задоволення позову щодо поділу майна подружжя з присудженням одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. При цьому, якщо поділ стосується неподільної речі, а жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Окрім того, норма ч.4 ст.71 СК України застосовується у разі, коли позивач просить залишити майно собі, припинивши право власності на нього іншого з подружжя, зі сплатою йому грошової компенсації замість його частки у цьому майні за його згодою, із внесенням цих коштів на депозитний рахунок суду (ч. 5 ст. 71 СК України), та не застосовується за позовом особи, яка вимагає компенсації на свою користь.

Судом встановлено, що сторони у справі розпочали спільне проживання у 1997 році, при цьому майна, що визнається судом їх спільною сумісної власністю та було придбано до вступу у законну силу СК України, як з*ясовано у судовому засіданні, не встановлено, тому на правовідносини, пов*язані із поділом спільного сумісного майна сторін розповсюджується дія СК України.

З наведеного ОСОБА_1 у первісному позові переліку майна з пояснень відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні встановлено придбання ними у вказаний вище період часу: - набору каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2000 гривень; - душової кабіни, вартістю 1850 гривень; - газового котлу для опалювання приміщення, вартістю 3600 гривень; - батарей опалювання, вартістю 4000 гривень; - металопластикових вікон, вартістю 1680 гривень, - міжкімнатних дверей, вартістю 380 гривень; - міжкімнатних дверей у кількості 2-х шт., вартістю 680 гривень кожна. Таким чином, суд виходить з цієї кількості та вартості майна, визнаних ОСОБА_3 в судовому засіданні.

ОСОБА_1 за первісним позовом заявлено вимоги щодо визнання права їх спільної сумісної власності з ОСОБА_3 та поділ майна: - дві корови, вартістю 25 000 грн. кожна, - два теляти, вартістю 10 000 грн. кожен, - дві сині, вартістю 2500 грн. кожна, - птиця 20 шт., загальною вартістю 200 грн., - п*ять бджолосімей, загальною вартістю 5000 грн., при цьому не надано документів у підтвердження часу придбання та вартості цього майна.

В той же час, згідно виписок з погосподарських книг, виданих Зорянською міською радою Костянтинівського району (а.с. 5, 27) вбачається наявність на січень 1997 року за ОСОБА_3 крупної рогатої худоби - корови 2 шт., теляти до 1 року - 2 шт., свині - 2 шт., птиці (всього) 20 шт., в т.ч., кури-несучки - 15 шт., бджолосім*ї - 5 шт., таким чином підтверджується наявність в останнього майна в цій кількості до початку спільного проживання однією сім*єю з ОСОБА_1, окрім 2-х телят до 1 року, що в порядку ст. 58 СК України є приплодом від речі, належної ОСОБА_3 та його особистою приватною власністю. Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягають.

Так само, позивачкою ОСОБА_1 суду не надано документальних підтверджень часу придбання та вартості майна, наведеного у первісному позові: - генератору перемінного току, - доїльного апарату, - холодильнику «Зануссі», - пральної машини «Індезит», - телевізору «Хонда», набору меблів для кухні, - керамічної мийки з тумбою, - мийки з неіржавіючої сталі, - електром*ясорубки, - євро огорожі, що також не визнано у судовому засіданні відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відносно позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання спільною сумісною власністю сторін у справі автомобіля ГАЗ 24, 1978 року випуску, автомобіля MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, суд вважає, що вони ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні на підставі інформації, наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дзержинськ, Костянтинівка та Костянтинівського р/ну при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с. 43) встановлено, що вказані транспортні засоби були зареєстровані за ОСОБА_3 20 вересня 2006 року та 14 серпня 2013 року, відповідно, тобто у період спільного проживання однією сім*єю сторін у справі.

При визначенні вартості автомобіля ГАЗ 24, 1978 року випуску, суд виходить з пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні про те, що це майно було ним придбано особисто у 2006 році у продавця ОСОБА_19, для чого він продав дві одиниці крупної рогатої худоби, та його пояснень про те, що вартість однієї корови складає приблизно 4000 грн., тому суд вважає встановленим, що вартість вказаного транспортного засобу складає 8000 грн.; щодо допиту в якості свідка особи, яка продала ОСОБА_3 вказаний транспортний засіб, від останнього та його представника клопотань суду не надходило.

Суд не бере до уваги пояснення ОСОБА_3, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13 в тій частині, що купівля-продаж автомобіля MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, відбулася у відділенні «Сбербанку Росії» в м. Донецьку 01 червня 2013 року за 77 000 грн., оскільки вони спростовуються даними довідки-рахунку ААВ 333698 від 14 серпня 2013 року, виданою ТОВ «Автостандарт» Костянтинівська філія (а.с. 44), доданою до інформації наданої Центром надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Дзержинськ, Костянтинівка та Костянтинівського р/ну при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, яка не містить відомостей про особу-продавця на яку вказували у своїх поясненнях відповідач ОСОБА_3, свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, а так само не підтверджується зазначена ними дата придбання автомобіля, та його вартість, що згідно довідки складає 72 662 гривні 70 коп.

Свідчення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_13 про те, що 01 червня 2013 року продавець та покупець автомобіля домовилися згодом здійснити його переоформлення суд до уваги не бере, оскільки з їх пояснень вбачається, що вони не були присутні при реєстрації права власності за ОСОБА_3 на транспортний засіб та не знають дати, коли це відбулося.

Суд критично ставиться до пояснень в судовому засіданні відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 про те, що гроші, за які ОСОБА_3 було придбано автомобіль MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, були надіслані як подарунок останньому за усним договором дарування від його брата ОСОБА_18, який постійно мешкає у Російській Федерації (а.с. 120-122), що підтверджується квитанцією про одержання поштового переказу (а.с. 26), оскільки вказана квитанція свідчить про надходження ОСОБА_3 поштового переказу у розмірі 310 000 рублів, еквівалент 77 000 грн., а не про укладення договору дарування грошових коштів на придбання транспортного засобу та не містить відомостей про відправника переказу, а так само цілі його надіслання; письмового договору, який би підтверджував надання грошей ОСОБА_3 у дарунок суду надано не було, а посилання представника позивача на дійсність усного договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та його братом на підставі норм діючого цивільного законодавства РФ, суд до уваги не бере, оскільки у межах заявлених позовних вимог у даній справі судом не вирішується спір щодо визнання договору дарування дійсним.

Суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_10 про те, що ним було за власні кошти придбано у подарунок батькові металопластикові вікна у рахунок заробітної плати за місцем роботи, оскільки будь-якого документального підтвердження щодо їх придбання саме свідком ОСОБА_10, часу придбання та їх вартості суду не надано, а тому, вказане майно слід визнати спільною сумісною власністю сторін у справі як придбане у період їх спільного проживання, оскільки наявність такого майна у будинку, де спільно проживали сторони, відповідачем не оспорюється та ним визнано його вартість в розмірі 1680 грн.

Пояснення свідка ОСОБА_9 про те, що ним особисто за власний кошт було придбано у подарунок батькові душову кабіну суд до уваги не бере, оскільки факт її придбання свідком документально не підтверджено, крім того, у судовому засіданні 02 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 пояснив, що душову кабіну він придбав 5-6 років тому у магазині в м. Костянтинівка Донецької області разом із сином, не уточнюючи з яким саме, за 1850 грн. та вони вдвох встановили кабіну у його будинку, тобто, наведене свідчить про наявні протиріччя у поясненнях відповідача та свідка ОСОБА_9 Тому, вказане майно слід визнати спільною сумісною власністю сторін у справі як придбане у період їх спільного проживання, оскільки наявність та вартість цього майна в розмірі 1850 грн. відповідачем не оспорюється.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання їх з ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на котел твердопаливний на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до товарної накладної №1144 від 14 вересня 2015 року (а.с. 51) це майно було придбане ОСОБА_3 після припинення їх з ОСОБА_1 спільного проживання.

Доводи ОСОБА_3 про його впевненість в тому, що все майно було придбано ним у період, коли вони з ОСОБА_1 тимчасово припиняли спільне проживання, суд до уваги не бере у зв*язку з їх необгрунтованістю.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1, а саме, про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майна: - автомобіля MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, вартістю 72 662 гривні 70 копійок; - автомобіля ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, вартістю 8000 гривень, - набору каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2000 гривень; - душової кабіни, вартістю 1850 гривень; - газового котлу для опалювання приміщення, вартістю 3600 гривень; - батарей опалювання, вартістю 4000 гривень; - металопластикових вікон, вартістю 1680 гривень, - міжкімнатних дверей, вартістю 380 гривень; - міжкімнатних дверей у кількості 2-х шт., вартістю 680 гривень кожна.

Таким чином, загальна вартість майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 становить 95 532,70 грн., частка кожного з них складає відповідно 47 766,35 грн. (95532,70 грн. / 2).

При цьому, суд вважає, що не суперечитиме закону передання у натурі усього майна одному з сторін - ОСОБА_3, у фактичному користуванні якого воно увесь час знаходиться, з присудженням другому з сторін - ОСОБА_1, за його згодою грошової компенсації вартості його частки у вказаному розмірі.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 про те, що позивачкою ОСОБА_1 не докладено жодних зусиль щодо придбання, оплати вартості будь-якого з наведеного нею в позові майна, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт участі ОСОБА_1 в домашньому та підсобному господарстві за місцем її проживання з ОСОБА_3, що вбачається з пояснень свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_13, вбачається з пояснень самого ОСОБА_3, який поясняв суду, що ОСОБА_1 прибирала, готувала їжу, допомагала йому торгувати молочними виробами на ринку, не зважаючи на виказане ним незадоволення якістю такої участі. Наведене на думку суду узгоджується з Правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-135цс13 від 26 грудня 2013 року.

Доводи ОСОБА_3 про відсутність у них з ОСОБА_1 спільного бюджету спростовуються його ж поясненнями в судовому засіданні про надання ним грошових коштів ОСОБА_1 для придбання нею майна для їх сім*ї, про придбання ними деякого майна спільно, участі ОСОБА_1 в оплаті комунальних послуг, розпорядження ОСОБА_1 їх спільною касою при торгівлі молочними виробами на ринку, тощо.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_4 про те, що відповідач ОСОБА_3 не матиме змоги виплачувати грошову компенсацію на користь ОСОБА_1, бо не працює з 2006 року, що вбачається з трудової книжки (а.с. 56-64), оскільки вони спростовуються даними про наявність у ОСОБА_3 доходу у вигляді пенсії (а.с. 123), крім того, з пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що після звільнення з роботи він займається домашнім та сільським господарством, в тому числі на належних йому земельних ділянках (а.с. 65-66, 69), від якого одержує постійний дохід, що є основним джерелом до його існування.

В силу ст.88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 477,66 грн. (а.с. 1).

Зустрічний позов ОСОБА_3 в остаточній редакції від 16 січня 2016 року на думку суду задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження право спільної сумісної власності сторін на майно: - котел газовий «Демрад» вартістю 5000 грн., батареї на суму 2100 грн., труби та комплектуючі на суму 2500 грн., що не знаходилось та не знаходиться у будинку АДРЕСА_2, де у період спільного проживання мешкали сторони, з огляду на надані свідком ОСОБА_6 пояснення, підтверджені квитанціями (а.с. 117-118) та письмові пояснення ОСОБА_3 про те, що він особисто цього майна не бачив (а.с. 104).

З пояснень свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні вбачається, що наведено вище майно він встановлював при проведенні робіт у квартирі, яка належить в рівних частках ОСОБА_1 та її дочці ОСОБА_6, замовником виконання робіт була ОСОБА_1, всі товари були придбані на фірмі свідка та розрахунок за роботу відбувся у будинку ОСОБА_3 в с. Зоря Костянтинівського району, де свідок взяв гроші зі стола, що на думку суду доводів зустрічного позову ОСОБА_3 не підтверджує.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про залишення за ОСОБА_1 в натурі майна у вигляді набору каструль на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки з пояснень ОСОБА_3 в судовому засіданні вбачається, що це майно було придбано для потреб його сім*ї, весь час перебуває у його користуванні та знаходиться у його будинку за вищевказаною адресою.

Крім того, в силу ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Тому, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права особистої власності ОСОБА_1 на майно не ґрунтуються на законі.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання його права особистої власності та залишення за ним в натурі майна: - батареї опалення на суму 1800 грн., автомобіль ГАЗ «Волга» вартістю 1000 грн., газовий котел «Геліос» вартістю 1800 грн., на переконання суду задоволенню не підлягають у зв*язку з висновком суду про визнання наведеного майна спільною сумісною власністю сторін та його поділ з обгрунтуванням вартості такого майна.

На підставі ст.ст. 57-58, 60, 63, 69, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. 369, 372 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без шлюбу у період часу з липня 1997 року по липень 2015 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно: - автомобіль MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_3, вартістю 72 662 гривні 70 копійок; - автомобіль ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2, вартістю 8000 гривень, - набір каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2000 гривень; - душову кабіну, вартістю 1850 гривень; - газовий котел для опалювання приміщення, вартістю 3600 гривень; - батареї опалювання, вартістю 4000 гривень; - металопластикові вікна, вартістю 1680 гривень, - міжкімнатні двері, вартістю 380 гривень; - міжкімнатні двері у кількості 2-х шт., вартістю 680 гривень кожна, а всього майно на суму 95 532 (дев*яносто п*ять тисяч п*ятсот тридцять дві) гривні 70 копійок.

Поділити спільне сумісне майно: - передати ОСОБА_3 в натурі у власність автомобіль MERCEDES-BENZ 112 CDI, 2002 року випуску, білого кольору, номерний знак НОМЕР_3, вартістю 72 662 гривні 70 копійок; автомобіль ГАЗ 24, 1978 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2, вартістю 8000 гривень, набір каструль з неіржавіючої сталі, вартістю 2000 гривень; душову кабіну, вартістю 1850 гривень; газовий котел для опалювання приміщення, вартістю 3600 гривень; батареї опалювання, вартістю 4000 гривень; металопластикові вікна, вартістю 1680 гривень, міжкімнатні двері, вартістю 380 гривень; міжкімнатні двері у кількості 2-х шт., вартістю 680 гривень кожна, а всього майно на суму 95 532 гривні 70 копійок;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

47 766 (сорок сім тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 35 копійок, що складає вартість ? частки спільного сумісного майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов*язані із сплатою судового збору у розмірі 477 (чотириста сімдесят сім) гривень 66 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності ОСОБА_1, ОСОБА_3 на майно, залишення за ними майна в натурі, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 10 лютого 2016 року. Повний текст рішення виготовлений 15 лютого 2016 року.

Суддя