Справа № 680/216/16-ц
№ 2-о/680/21/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" березня 2016 р. смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Яцини О.І.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті батька, ОСОБА_3, яка настала 04 жовтня 2015 року в м.Луганськ, причина смерті «Інфаркт міокарда».

Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ про смерть.

Встановлення даного факту необхідно для звернення до нотаріального округу для подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька.

В судовому засіданні заявниця вимоги підтримала з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, заперечень проти заяви не мають.

Суд, заслухавши пояснення заявника, показання свідка, перевіривши та оцінивши зібрані докази по справі, приходить до такого висновку.

Відповідно до свідоцтва про народження серії V-ЕД №278547 виданого 27 січня 1992 року Леннінським відділом РАЦС м.Луганськ заявниця є донькою померлого ОСОБА_3.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №444256 виданого 07 жовтня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції ОСОБА_3 помер 04 жовтня 2015 року у віці 48 років, актовий запис №776.

Після смерті батька заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть, однак їй було відмовлено через те, що для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджено довідкою за №54/02.3.04-35 від 15 березня 2016 року.

Як встановлено, заявниця має намір встановити факт смерті батька, оскільки це має юридичне значення, а саме для оформлення спадкових прав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5, встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоровя від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Вирішуючи питання відносно того, чи можуть бути вказані вище документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, належними та допустимими доказами, якими згідно із законодавством України може бути підтверджений факт смерті, суд керується таким.

Як вбачається з постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 року, вказаною постановою затверджено звернення Верховної Ради України щодо визнання так званих "ДНР" і "ЛНР" терористичними організаціями.

В постанові від 21.04.2015 року Верховна Рада України наголосила на тому, що друга фаза збройної агресії ОСОБА_4 Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами ОСОБА_4 Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Протягом травня 2014 року самозвані лідери "ДНР" та "ЛНР", серед яких було багато громадян ОСОБА_4 Федерації, у неконституційний спосіб провели фіктивні референдуми про відокремлення цих нелегітимних утворень від України.

Таким чином, Верховною Радою України зазначено на нелегітимності утворення та існування Луганської народної республіки.

Частиною 8 ст.8 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Аналогічні положення містить ст.8 ЦК України, відповідно до якої якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Так, частиною 1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» також передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається з положень Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», Постанов Верховної ради України від 17.03.2015 року №252-VІІІ, від 17.03.2015 року № 254-VIII, Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р, територія міста Луганськ є тимчасово окупованою територією.

Враховуючи положення вказаних вище нормативних актів, прийнятих Верховною Радою України, якими прямо передбачено недійсність будь-яких актів (рішень, документів), виданих на тимчасово окупованій території органами та їх посадовими і службовими особами, які створені у порядку, не передбаченому законодавством України, суд приходить до висновку, що надане заявницею свідоцтво про смерть є недійсним та не може створювати правових наслідків.

Частиною 1 ст.59 ЦПК України, якою врегульовано вимоги щодо допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Аналогічні роз'яснення викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року, в якій, зокрема, зазначено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави оцінювати вказані вище документи, видані на тимчасово окупованій території органами та їх посадовими і службовими особами, в якості письмових доказів, які згідно із законодавством України мають юридичну силу, можуть створювати правові наслідки та бути допустимим доказом в даній цивільній справі.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_3, заявником суду не надано.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення заяви та встановлення факту смерті.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.3, 8, 15, 58, 59, 60, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені заяви ОСОБА_2, заінтересована особа відділ державної реєстрації актів цивільного стану Новоушицького районного управління юстиції про встановлення факту смерті відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5