Справа № 369/6459/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/319/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 11.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого судді Білоконь О.В.,

суддів: Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: садове товариство "Тюльпан", садове товариство "Авангард", ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення та державного акту, зобов'язання вчинити дії ,-

встановила:

У червні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на таке.

Позивач є власником земельної ділянки у садовому товаристві «Авангард», яка розташована в м. Боярка між вулицями 38 лінія та 37 лінія з виходом на колишню трасу газопроводу Дашава-Київ.

Після ліквідації газопроводу ці землі були віддані садовому товариству «Тюльпан» з умовою виділити 3-метрові проїзди до внутрішніх садових ділянок, в тому числі і до земельної ділянки позивача ОСОБА_2, за рахунок земель товариства «Тюльпан».

В 1981 році за допомогою виконкому Боярської ради народних депутатів для користування ділянкою позивачу був відведений проїзд між її ділянкою та ділянкою громадянки ОСОБА_5 з товариства «Тюльпан» шириною 3,08 м.

Проїзд віднесений до земель загального користування, яки був відображений на плані приватизації земельної ділянки позивача 1997 року та кадастровому плані 2012 року.

Разом з тим частину цього проїзду з 2013 року відгородила парканом власник сусідньої земельної ділянки ОСОБА_3, яка придбала її у ОСОБА_4, яка в свою чергу приватизувала вказаний проїзд у 2002 році.

Позивач вважає, що ОСОБА_4 у 2002 році приватизувала земельну ділянка, яка належала до земель загального користування, чим порушила вимоги п.а ч.4 ст. 84 ЗК України, чим відповідачі позбавили позивача можливості про'їзду до її ділянки.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно позивач просила визнати недійсним рішення Боярської міської Ради народних депутатів (Боярської міської Ради) від 23.12.2002 року № 11/448, в частині передання у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,396 га, розташованої на території СТ «Тюльпан»; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку № 289481 (42747) від 02 липня 2003 року; визнати проїзд до земельної ділянки № 15-а по вул. вул. 38 лінія, в м. Боярка, Київської області - землею загального користування; зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні проїздом до земельної ділянки № 15-а по вул. вул. 38 лінія, в м. Боярка, Київської області - шляхом знесення частини паркану для надання можливості проїзду та відновлення проїзду до ширини 3,08 м.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказала, що суд першої інстанції не узяв до уваги докази, які свідчать про те, що відповідачі приватизували та користуються землею, яка є проїздом і відноситься до земель загального користування: приписи виконавчого комітету Боярської міськради народних депутатів від 29 травня та 19 червня 1981 року; рішення виконкому Боярської міськради від 24 квітня 1989 року; генеральний план земельних ділянок СТ «Тюльпан»; інформацію Боярської міськради від 20 грудня 2013 року; абрис земельної ділянки позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0590 га яка розташована в м. Боярка у СТ «Авангард», право власності на яку посвідчується державним актом серії ІІ-КВ № 044341 від 3 лютого 1998 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власником сусідньої земельної ділянки площею 0,0396 га, яка розташована у м. Боярка у СТ «Тюльпан», яку вона придбала разом із садовим будинком на підставі договору купівлі-продажу від 25 липня 2011 року у ОСОБА_4

23 грудня 2002 року рішенням ХІ сесії ХХІV скликання № 11/448, Боярська міська рада вирішила надати гр. ОСОБА_4 додаткову земельну ділянку площею 20 кв.м. в м. Боярка в садовому товаристві «Тюльпан» за рахунок земель запасу садового товариства. Загальна площа присадибної земельної ділянки складатиме 396 кв.м. Затверджено гр. ОСОБА_4 матеріали інвентаризації земельної ділянки в м. Боярка в садовому товаристві «Тюльпан» загальною площею 396 кв.м. для ведення садівництва. Внесено зміни в рішення виконкому Боярської міської ради від 20.12.1999 року за № 449/4 виклавши його в наступній редакції «передати гр. ОСОБА_4 безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 396 кв.м. для ведення садівництва, в м. Боярка в садовому товаристві «Тюльпан».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, зокрема, із недоведеності факту незаконності приватизації відповідачем ОСОБА_6 земель загального користування - проїзду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, міс ця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Згідно зі ст. 39 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Колегія суддів згідна з тим, що відсутні належні докази того, що земельна ділянка площею 20 кв.м., яку приватизувала ОСОБА_7 на підставі рішення ХІ сесії ХХІV скликання № 11/448 Боярської міськради від 23 грудня 2002 року, відноситься до земель загального користування населеного пункту, оскільки матеріали справи не містять рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про організації проїзду на землях загального користування.

Навпаки, із вказаного рішення Боярської міськради від 23 грудня 2002 року випливає, що ОСОБА_4 надано додаткову земельну ділянку площею 20 кв.м. в м. Боярка в садовому товаристві «Тюльпан» за рахунок земель запасу садового товариства (а.с.62), а не за рахунок земель загального користування, отже, при приватизації цієї земельної ділянки вимоги п. а ч. 4 ст. 83 ЗК України порушено не було.

При цьому із рішення виконкому Боярської міськради від 24 квітня 1989 року, на яке посилається позивач як на доказ віднесення спірної земельної ділянки до земель загального користування, слідує про відміну рішення виконкому № 43 від 27 лютого 1989 року про зобов»язання садоводів із товариства «Тюльпан» звільнити 3-х метрові проїзди до садових ділянок, зобов»язано товариство «Тюльпан» усунути наявні недоліки та створено комісію про усунення непорозумінь між садовими товариствами з питань користування під»їздами ( а.с.72).

Про те, що спірна земельна ділянка віднесена до проїзду загального користування і що СТ «Тюльпан» утворювався з умовою виділити 3-метрові проїзди до внутрішніх садових ділянок, в тому числі і до земельної ділянки позивача ОСОБА_2, за рахунок земель товариства «Тюльпан» - вказаному рішенні виконкому Боярської міськради від 24 квітня 1989 року не йдеться, отже воно не є тим рішенням органу місцевого самоврядування в розумінні ч . 1 ст. 20 ЗК України, яке відносило цю землю до земель проїзду.

Посилання позивача на те, що на підставі листів виконавчого комітету Боярської міськради народних депутатів від 29 травня та 19 червня 1981 року для користування ділянкою позивачу був відведений проїзд між її ділянкою та ділянкою громадянки ОСОБА_5 з товариства «Тюльпан» шириною 3,08 м ( а.с.6,7) колегія суддів не бере до уваги, оскільки ці листи не є документами, що встановлюють належність земельної ділянки до проїзду.

У листі виконавчого комітету Боярської міської ради від 20 грудня 2013 року зазначено що відповідно до наявної у виконавчому комітеті Боярської міської ради інформації, наданої головою СТ «Тюльпан» при розробленні картографічних матеріалів під час надання земельних ділянок членам СТ «Тюльпан», по ділянці № 6 лінія 38 та частково по ділянці № 5 був запланований проїзд до двох ділянок в СТ «Авангард» ( в тому числі до ділянки гр. ОСОБА_2) шириною 3,0 метри (а.с.73).

Разом з тим будь-яких документів про те, що за рахунок земельної ділянки, що належить СТ «Тюльпан», встановлюється підїзд»до земельної ділянки позивача, або можливість користуватись позивачеві земельної ділянкою СТ «Тюльпан» на правах сервітуту, матеріали справи не містять. Той факт, що позивач тривалий час користувалась для проїзду земельною ділянкою, що належала садовому товариству «Тюльпан», не є доказом правомірності такого користування з огляду на вимоги ст.20,39 ЗК України.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що будь-яких вимог садового товариства «Тюльпан» позивач не заявила.

Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів що відповідачами порушені права позивача, що стосуються проїзду як землі загального користування, яка не може передаватись у приватну власність, тобто позивач не довів тих обставин на які позивач посилався як на підставу позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий :

Судді :