У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 10 березня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_7, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», про захист прав споживачів за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 3 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У червні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2007 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-експортний банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк»), та ОСОБА_4 була досягнута домовленість про надання споживчого кредиту для придбання останньою квартири АДРЕСА_1. Того ж дня між АТ «Індустріально-експортний банк»та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки № 73/07-1-Н вказаної квартири, посвідчений нотаріально, а також між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Вказували, що окрім договору іпотеки квартири вони більше ніяких договорів з АТ «Індустріально-експортний банк»не укладали. Зазначають, що у березні 2014 року при ознайомленні з матеріалами цивільної справи за позовом ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості дізналися, що заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 жовтня 2011 року з них стягнуто кредитну заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2007 року у розмірі 127 433 грн 63 коп. зі зверненням стягнення на квартиру АДРЕСА_1 з визнанням за банком права на продаж квартири як предмета іпотеки у будь-який спосіб відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку». При ознайомленні з матеріалами зазначеної справи вони виявили наявність кредитного договору № 73/07-Н від 26 березня 2007 року, укладеного між АТ «Індустріально-експортний банк»та ОСОБА_4, про надання кредиту на суму 20 тис. доларів США зі сплатою 11,2 % річних та щомісячною комісією 0,15 % від фактичного залишку заборгованості по кредиту. Кредитний договір містить підписи на кожному аркуші та в графі «позичальник» від імені ОСОБА_4, однак вона його не підписувала. Крім того, вона не підписувала заяви на видачу готівки від 27 березня 2007 року в сумі 20 тис. доларів США. Також в матеріалах справи виявлений договір поруки № 73/07-1-Н від 26 березня 2007 року, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк»та ОСОБА_9. Проте договір поруки ОСОБА_5 не підписував. Крім того, на їх думку, у них відсутні будь-які зобов'язання перед банком, оскільки, як виявилось, матеріали справи не містять оригіналів кредитного договору та договору поруки. З огляду на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати нікчемними правочини у вигляді кредитного договору № 73/07-Н від 26 березня 2007 року, сторонами якого є АТ «Індустріально-експортний банк», як кредитор, та ОСОБА_4, як позичальник, та договору поруки № 73/07-1-Н від 26 березня 2007 року, сторонами якого є АТ «Індустріально-експортний банк», як банк, та ОСОБА_5, як поручитель, та ОСОБА_4, як позичальник, з моменту оформлення, складання та підпису договорів з переходом права власності на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 3 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши до правовідносин, які склались між сторонами, відповідні норми закону, дійшов правильного висновку про те, що оспорюванні кредитний договір та договір поруки є вчиненими, відповідають вимогам цивільного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання їх нікчемними. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити. Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 3 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик
й