Справа № 357/4484/15-ц
У Х В А Л А

17.02.2016 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гапоненко А. П. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся з зазначеною заявою до суду 16.02.2016 року, яка передана судді на розгляд 17.02.2016 року в якій зазначив, що у провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька.

Після ухвалення заочного рішення по справі № 357/4484/15-ц від 05 травня 2015 року, Позивачка разом з сином в лютому 2016 р. виїхала за межі території України і до цього часу знаходиться там, цим самим позбавивши Відповідача права спілкуватись та бачитись зі своєю дитиною та приймати участь у її вихованні. Заявник зазначив, що аналогічними діями Позивач може у подальшому створити ситуацію, при якій, після перегляду судом заочного рішення по справі № 357/4484/15-ц та його скасуванні, у разі задоволення вимог Відповідача у повному обсязі буде неможливо виконати судове рішення, тому просить суд забезпечити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька шляхом вжиття заходів для повернення сина МММ на територію України та обмежити виїзд МММ за межі України до набрання законної сили рішенням суду по справі № 357/4484/15-ц.

Розглянувши вказану заяву, яка подана без надання відповідних доказів, а також не відповідає вимогам встановлених законом, вважаю за необхідне відмовити заявнику у її задоволенні та повернути виходячи з наступного.

Білоцерківським міськрайонним судом проводився розгляд цивільної справи № 357/4484/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за межі України без дозволу та супроводу батька. Заявник у даній цивільній справі являється відповідачем, на неодноразові виклики до суду не зявлявся, тому справу розглянуто заочно у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Заочним рішенням суду від 05.05.2015 року вирішено позов задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 або інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3. Також надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проїзних документів для виїзду за кордон сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, за межі України без згоди та супроводу батька ОСОБА_1. З відповідача стягнуто на користь позивача судові витрати.

На даний час рішення набрало законної сили, не скасовано. Заявник у справі являється не позивачем, а відповідачем.

Провадження у справі закінчено ухваленням заочного рішення. Заявник з позовними вимогами до суду не звертався.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте, відповідно до ч.4 ст. 151 ЦПК України, суд забезпечує позов до подання позовної заяви тільки у справах за позовами про захист прав інтелектуальної власності, а тому заява ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною і не може бути розглянута судом до відкриття провадження за зазначеним позовом і відповідно задоволенню не підлягає.

Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9, в п. 1 зазначено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, за винятком ч.4 ст.151 ЦПК України.

В п.2 зазначених розяснень вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Крім цього заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст.ст. 151, 152 ЦПК України, а саме заявник не звернувся до суду з позовом, не надав суду доказів причин, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, також вимога забезпечити позов шляхом вжиття заходів для повернення сина МММ на територію України та обмежити виїзд МММ за межі України до набрання законної сили рішенням суду по справі № 357/4484/15-ц, законом не передбачено, а судове рішення набрало чинності.

Відповідно до ч.8 ст. 153 ЦПК України, суд встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151- 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

У Х В А Л И В:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити та повернути її заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя ОСОБА_4