Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/2335/16-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом, посилаючись на те, що 27.12.2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про отримання кредиту в розмірі 2207 грн. 40 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків щодо погашення кредиту, станом на 23.03.2016 року утворилася заборгованість в сумі 43759 грн. 81 коп., яка складається з : 1 683,75грн.- заборгованість за кредитом; 11 290,03грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 28 226,04 - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500грн. штраф (фіксована частина); 2059,99грн. штраф (процентна складова) і яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог Банку відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заборгованість за кредитним договором відповідачем повернуто не було, а правовідносини сторін є дійсними. Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що позов поданий зі спливом строку позовної давності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви позичальника від 27 грудня 2005 року № DNH4KP99480048 банк надав ОСОБА_1 строковий кредит у сумі 2 207грн.40 коп. на строк 24 місяці, до 27.12.2007 року, за умови сплати 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

За умовами договору відповідач зобов'язалась повернути кредит, сплатити проценти в обумовлені у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплатити комісію, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається з «22» по «29» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 118,29грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з Умовами.

У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором у відповідача станом на 23.03.2016 року утворилась заборгованість у сумі 43 759,81 грн., яка складається з: 1 683,75грн. - заборгованість за кредитом; 11 290,03грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 28 226,04 - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2 059,99грн. штраф (процентна складова).

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності /а.с.26/.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

За частинами першою, другою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина третя статті 264 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

При вирішенні спору суд правильно виходив із того, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за вищевказаною заявою позичальника від 27 грудня 2005 року № DNH4KP99480048 остання проплата погашення заборгованості за кредитом була здійснена 18 вересня 2006 року, строк дії договору закінчився 27.12.2007 року, а банк звернувся з позовом до суду 20.04.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що позичальник не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, допустила заборгованість по кредиту, проте, позивач, кредитодавець, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, пропустив строк позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявила відповідач. При цьому банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини пропущення строку позовної давності та не подано клопотання про його поновлення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як роз'яснено в п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 13 липня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді