Справа № 152/1520/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

19.10.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20.11.2015 року та проживала з ним однією сім'єю до березня 2016 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дочкою повноліття, а також понесені нею судові витрати на надання правової допомоги, зсилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, ведення господарства, утримання сім'ї. Відповідач проживає окремо від неї.

З часу народження дитини відповідач належної участі в її утриманні не приймає, чим ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище, оскільки дочка знаходиться повністю на її утриманні і на даний час перебуває в обласній дитячій лікарні.

Відповідач здоровий, працездатний, офіційно працює в Київському рейкозварювальному поїзді (КРЗП) у м. Київ та має значні доходи, а тому може та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.11). Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Костриця В.С. подав заяву про розгляд справи у відсутності позивачки та його, як представника останньої, через неможливість з'явитися в судове засідання, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити (а.с.18).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, не заперечує щодо їх задоволення (а.с.12).

В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивачки та відповідач заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3), проте, однією сім'єю з березня 2016 року та по теперішній час не проживають.

Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).

Дитина сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з матір'ю та знаходиться на утриманні матері, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову.

Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, виходячи із його заяви про визнання позову.

Також, судом встановлено, що відповідач фізично здоровий, працездатний, працює машиністом залізнично-будівельних машин у виробничому структурному підрозділі «Київський центр механізації колійних робіт» Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Українська залізниця», що знаходиться у м. Київ, на проспекті «Відрадний», 52а, отримує заробітну плату, що підтверджується довідками про доходи від 28.10.2016 року (а.с.15-16).

Таким чином, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.

Отже, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_5.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення щомісячно аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дочки, без належної участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча відповідач є працездатним, працює та має постійний заробіток.

З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини і обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню.

При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що останній працює машиністом залізнично-будівельних машин у виробничому структурному підрозділі «Київський центр механізації колійних робіт» Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Українська залізниця», що знаходиться у м. Київ, на проспекті «Відрадний», 52а.

До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача на утримання доньки, слід визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 19.10.2016 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалися обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання дитиною сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати…

Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

До витрат, пов'язаних із розглядом справи, відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу.

Оскільки позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею судових витрат, то вимога про стягнення з відповідача на її користь судових витрат задоволенню не підлягає.

Підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.180-183, 191 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителя АДРЕСА_1, працюючого у виробничому структурному підрозділі «Київський центр механізації колійних робіт» Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Українська залізниця», що знаходиться у м. Київ, на проспекті «Відрадний», 52а, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесяти однієї) гривні 20 копійок в дохід держави (рахунок №0687).

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя