Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1750/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

14.09.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Карпенка О.Л., Франко В.А.

при секретареві: Постоєнко А.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_2 до кредитної спілки «Простір» про визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Кредитної спілки «Простір» (далі по тексту - КС «Простір») про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 грудня 2006 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 60 000,00 грн. на строк до 12 серпня 2007 року зі сплатою 72% річних. Зазначає, що на час укладення кредитного договору відповідач не був уповноваженою кредитною установою на здійснення валютних операцій, оскільки не набув статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення послуг з надання кредиту, виданої Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг або ліцензії на здійснення кредиту, виданої Національним Банком України. У зв'язку з чим просить визнати кредитний договір недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що визначені законом підстави для визнання недійсним кредитного договору відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що при укладенні кредитного договору відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та не надав повної інформації щодо ціни договору, що призвело до укладення споживачем кредитного договору на невигідних для нього умовах. Умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача та є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.п.4, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч.2 ст.222, ч.2 ст.223, ч.1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до п.3 ст.3, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом і підтверджується письмовими доказами у справі 12 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та відповідачем укладено кредитний договір №321, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти в сумі 60 000,00 грн. з відсотковою ставкою 72%, строк кредиту вісім місяців, дата остаточного погашення кредиту 12 серпня 2007 року (а.с.5-6).

Справжність свого підпису на зазначеному договорі позивачем не оспорюється. Позичальник також не заперечує, що умови договору КС «Простір» виконано і грошові кошти він отримав в повному обсязі, що підтверджується копією видаткового касового ордеру (а.с.40).

Згідно з ліцензією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, виданою КС «Простір» 05.04.2006 року, вид її діяльності - надання фінансових послуг (діяльність кредитної спілки по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки) (а.с.28). Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи КС «Простір» зареєстровано як фінансову установу на підставі розпорядження Комісії від 11.03.2004 року №144 (а.с.27).

Згідно з ч.2 ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок

об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України « Про кредитні спілки» надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Уповноважений орган) відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Уповноваженого органу. Надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру фінансових установ (далі - Державний реєстр). Уповноважений орган видає кредитній спілці свідоцтво про реєстрацію фінансової установи за формою, встановленою Уповноваженим органом. (ч.2,3 ст.8 Закону України «Про кредитні спілки»).

Отже, кредитна спілка як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки має право здійснювати операції з надання кредитів та оформлення кредитних договорів.

Згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

Положення Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення КС «Простір» при укладенні кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» спростовуються письмовими доказами у справі.

12 грудня 2006 року позивач подав до КС «Простір» заяву про надання кредиту, в якій зазначив, що з умовами кредитування, визначеними п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ознайомлений в письмовому вигляді до укладання кредитного договору (а.с.118). Підпис у заяві від 12.12.2006 року позивач не оспорює.

Відповідно до п.4.1.2 кредитного договору позичальник зобов'язується виплачувати кредитодавцеві 72% річних за користування кредитом протягом терміну, передбаченого п.2.1 договору, погашати отриманий кредит та відсотки за його користування щомісячно не пізніше ніж 12-го числа кожного місяця, починаючи з 12 січня 2007 року (п.4.1.3 договору). Нарахування відсотків відбувається за кожен день користування кредитом, починаючи з наступного дня після отримання позичальником кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Відсотки нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом. Сплаті підлягають відсотки за кожен день користування кредитними коштами (п.п.5.1, 5.2 Договору). Позивач ознайомлений з умовами договору, про що свідчить його особистий підпис у розділі 9 Договору (а.с.5-6).

Зазначеним спростовуються доводи позивача про порушення КС «Простір» при наданні кредиту вимог чинного законодавства щодо надання інформації споживачеві про умови кредитування та сукупну вартість.

Встановлення умовами договору 72 відсотків річних за користування кредитними коштами не є непропорційно великою сумою компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов'язань за договором у розумінні п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки оспорювана угода підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, у договорі міститься повна інформація стосовно умов кредитування, з якою позивач був ознайомлений особисто під підпис.

Такий висновок суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі судове рішення відповідає вимогам чинного законодавства щодо законності й обґрунтованості та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.І. Чельник

Судді: О.Л. Карпенко

В.А. Франко