АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4912/16 Справа № 206/96/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 29.11.2006р. між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач по справі ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/624-Н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 55 000 доларів США в порядку та умовах, визначених договором, зі сплатою 9,5% річних з кінцевим терміном повернення 20.11.2026р.

В забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору відповідача ОСОБА_4 29.11.2006р. між Банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 624/1-Н.

ОСОБА_4 не виконала взяті на себе зобовязання, у зв'язку з чим станом на 01.08.2013р. заборгованість за кредитним договором складає 207 918,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 661 890,49грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 52 601,99 доларів США, еквівалент 420 477,71грн.; заборгованість за процентами 23 140,11 доларів США, еквівалент 184 958,90грн.; комісія 10 803,18 доларів США, еквівалент 86 349,82грн.; пеня 115 872,96 доларів США, еквівалент 926 172,57грн.; штраф за невиконання зобовязання 5 500 доларів США, еквівалент 43 961,50грн.

ПАТ КБ «Надра» просив стягнути солідарно із відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у сумі 3 441грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014р. позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/624-Н від 29.11.2006р., що утворилася станом на 01.08.2013р. та складається із: заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 52 601,99 доларів США, процентів 23 140,11 доларів США, комісії 10 803,18 доларів США, пені 50 000 доларів США, що в сумі складає 136 545 (сто тридцять шість тисяч пятсот сорок пять) доларів 28 центів США, в еквіваленті за курсом Національного Банку України на день розгляду справи 11,662983 становить 1 592 525,28грн.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_4 відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3441грн.

ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра» подали апеляційні скарги на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014р.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 8/2006/840-К/624-Н, відповідно до якого останній було надано кредит у розмірі 55 000,00 доларів США для придбання домоволодіння в порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 4-5).

29 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», назва якого змінена на Публічне акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 624/1-Н, за умовами якого остання в повному обсязі всім своїм майном поручилася перед ВАТ КБ «Надра» за виконання ОСОБА_4 зобовязань по договору № 8/2006/840-К/624-Н від 29 листопада 2006 року (а.с.8-9).

Відповідно до заяви про видачу готівки № 280 від 29.11.2006 року ОСОБА_4 одержала грошові кошти за кредитом, суму у розмірі 55000,00 доларів США еквівалент у гривнях 277750,00 грн. (а.с. 6).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 8/2006/840-К/624-Н від 29 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 вбачається, що станом на 01.08.2013р. у останньої нарахована заборгованість за кредитним договором складає 207 918,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 661 890,49 грн., а саме: заборгованість за сумою кредиту 52601,99 доларів США, що в еквіваленті становить 420477,71 грн.; заборгованість за процентами 23140,11 доларів США, що в еквіваленті становить 184958,90 грн.; комісія 10803,18 доларів США, що в еквіваленті становить 86349,82 грн.; пеня 115872,96 доларів США, що в еквіваленті становить 926172,57 грн.; штраф за невиконання зобовязання 5500,00 доларів США, що в еквіваленті складає 43961,50 грн. (а.с. 7).

Згідно претензії від 22.03.2010 року вих. 57 відповідач ОСОБА_4 отримала претензію, за умовами якої банк вимагав достроково, протягом 30 днів, з дня отримання повідомлення, повернути всю заборгованість за кредитом. (а.с. 46).

Згідно претензії від 22.03.2010 року вих. 59 відповідачу ОСОБА_5 рекомендованим повідомленням банком була направлена претензія про погашення заборгованості, банк вимагав протягом трьох банківських днів, з дня отримання повідомлення, погасити в повному обсязі загальну заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/626-Н від 29 листопада 2006 року (а.с.44-45).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що у задоволенні позовних вимог до поручителя слід відмовити, оскільки був пропущений строк звернення до суду з вимогою до поручителя, а в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають у зв'язку з неможливістю одночасного застосування штрафу та пені.

Але з такими висновками суду в повному обсязі погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки банк використав своє право та відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання письмовою вимогою про повернення заборгованості на 22.03.2010 року, та надано строк протягом 30 днів з дня отримання вимоги для її виконання. Строк закінчився 21.04.2010 року,то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду з зазначеним позовом лише у січні 2014 року, тобто зі спливом трирічної позовної давності.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-990цс15 від 27 січня 2016 року, яка згідно до ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача до ухвалення судом першої інстанції рішення по справі, звернувся до суду з заявою, в якій просив застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «Надра» та відмовити йому у задоволенні позову

Колегія суддів звертає увагу на те, що після зміни строку виконання зобовязання до 21.04.2010 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення.

Щодо посилання ПАТ КБ «Надра» на те, що судом неправомірно відмовлено у стягненні штрафу, то зазначене колегія суддів не бере до уваги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2003цс15.

Враховуючи вищевикладене та що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором протирічить положенням, закріпленим у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, то вимоги ПАТ КБ «Надра» в частині стягнення штрафу, що зазначені у розрахунку як складові заборгованості, не грунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Безпідставні посилання банку й щодо неправомірності зменшення розміру пені з наступних підстав.

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Враховуючи, що розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України та зменшив розмір пені.

Щодо посилань банк про неправомірності судового рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з поручителя, колегія суддів також не приймає зазначеного до уваги з наступних підстав.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.251 та ч.2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Звернувшись з вимогою про дострокове погашення заборгованості від 22.03.2010 року та надавши строк у розмірі 30 днів для виконання зобовязання, тобто до 21.04.2010 року, банк змінив строки виконання основного зобовязання, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні заборгованості з поручителя у звязку з пропуском строку.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що строк повернення всієї суми кредиту є таким, що настав з 21.04.2010 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у січні 2014, колегія суддів вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності у звязку з наявністю у матеріалах справи відповідної заяви відповідача, яка в силу вимог ст.267 ЦК України є правовою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Надра» та приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги ПАТ КБ «Надра», задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4, скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по сплаті кредиту, процентів, комісії, пені та стягнення судового збору з ОСОБА_4, з подальшою відмовою у цій частині позову на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року в частині стягнення заборгованості по сплаті кредиту, процентів, комісії, пені та стягнення судового збору з ОСОБА_4 - скасувати.

В задоволенні зазначених позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: