Справа №705/4697/15-ц
2/705/151/16

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючої судді: Горячківської Л.В.
при секретарі: Шевченко А.В.
за участю: адвоката: Клібанської А,І.
представника відповідача: Трепака О.І.
розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло та за зустрічною позовної заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Уманська міська рада про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання спільним майном подружжя на автомобіль та речі домашнього вжитку, поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу, стягнення компенсації за відчужений автомобіль,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про втрату права на житло. Просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на житло за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись при цьому на те, що її колишній чоловік - ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але тривалий час в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не приймає. На даний час у квартирі зареєстровано 2 особи вона і її колишній чоловік ОСОБА_2 , але постійно проживає лише вона. Дана квартира була отримана на їхню сім`ю із 2-х осіб, відповідно до ордера № 149 від 26.09.2006р. Два роки тому відповідач створив нову сім`ю і проживає окремо. 22.12.2014р. рішенням Уманського міськрайонного суду шлюб між ними розірваний.
У подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: Уманська міська рада про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання спільним майном подружжя на автомобіль та речі домашнього вжитку, поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу, стягнення компенсації за відчужений автомобіль.
Ухвалою суду від 15.09.2015р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_2 , третя особа: Уманська міська рада про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання спільним майном подружжя на автомобіль та речі домашнього вжитку, поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу, стягнення компенсації за відчужений автомобіль прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про втрату права на житло. ОСОБА_2 у зустрічному позові просив:
зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_2 надавши йому можливість вільного доступу до даної квартири;
визнати спільним майном подружжя на: музичний центр, марки LG, вартістю 900 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 1250грн.; кольоровий телевізор, марки LG, вартістю 1100 грн.; холодильник, марки Bosch, вартістю 4680 грн.; пральну машину-автомат, марки Ariston, вартістю 4080 грн.; електричну плиту, марки Nord, вартістю 1560 грн.; набір меблів на кухню «м`який куточок», вартістю 1800 грн.; електроводонагрівач, марки Gorenje, вартістю 1500 грн.; душову кабінку, вартістю 1080 грн.; диван-ліжко, вартістю 4200 грн.; мікрохвильову піч, марки LG, вартістю 1320 грн.; причеп «КАМА-800 СЛУЧ» до легкового автомобіля, н/з НОМЕР_1 , вартістю 4320, 00 грн.; меблевий гарнітур-стінка «Імперіал», вартістю 6000грн.; диван-ліжко малятко, вартістю 3500, 00 грн.; набір меблів в прихожу кімнату, вартістю 1750грн.; автомобіль марки CHEVROLETAVEO, 2010року випуску, н/з НОМЕР_2 , вартістю 112000,00грн.; кольоровий телевізор, марки LG, вартістю 6400 грн., всього на загальну суму 157 440,00грн.;
розділити спільне майно подружжя в рівних долях по 1/2 частці кожному, що складається з: музичного центру, марки LG, вартістю 900 грн.; кухонного гарнітура, вартістю 1250 грн.; кольорового телевізора, марки LG, вартістю 1100 грн.; холодильника, марки Bosch, вартістю 4680 грн.; пральної машини-автомат, марки Ariston, вартістю 4080 грн.; електричної плити, марки Nord, вартістю 1560, 00 грн.; набору меблів на кухню «м`який куточок», вартістю 1800 грн.; електроводонагрівача, марки Gorenje, вартістю 1500 грн.; душової кабінки, вартістю 1080 грн.; дивана-ліжка, вартістю 4200 грн.; мікрохвильової печі, марки LG, вартістю 1320, 00 грн.; причепа «КАМА-800 СЛУЧ`до легкового автомобілян/з НОМЕР_1 , вартістю 4320 грн.; меблевого гарнітура-стінка «Імперіал», вартістю 6000, 00 грн.; дивана-ліжко малятко, вартістю 3500грн.; набору меблів в прихожу кімнату, вартістю 1750 грн.; автомобіля марки CHEVROLETAVEO, 2010 року випуску, н/з № НОМЕР_2 , вартістю 112000 грн.; кольорового телевізора, марки LG, вартістю 6400 грн., всього на загальну суму 157440 грн.;
залишити у його володінні та користуванні причеп «КАМА-800 СЛУЧ» до легкового автомобіля, н/з НОМЕР_1 , вартістю 4320грн. і в порядку поділу спільного майна подружжя, стягнути з нього на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2160грн.00коп., як компенсацію вартості причепа «КАМА-800 СЛУЧ» до легкового автомобіля, н/з НОМЕР_1 , що залишається у його володінні та користуванні;
судові витрати по справі стягнути з ОСОБА_1 на його користь.
При цьому він посилався на те, що 20.04.1991 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Дітей від цього шлюбу у них не має.
26.09.2006 року йому, як військовослужбовцю військової частини № НОМЕР_3 , яка дислокувалась в м. Умані, відповідно до ордера № 146 було виділено службову квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 його дружина була вписана в ордер як член сім`ї. В даній квартирі він з нею проживав однією сім`єю до листопада 2014року, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет. 22.12.2014року Уманським міськрайонним судом шлюб між ними розірвано. Рішення суду вступило в законну силу, тому саме ОСОБА_2 , а не він, втратила право на користування цією службовою квартирою.
Після офіційного розірвання шлюбу він почав проживати однією сім`єю з іншою жінкою, ОСОБА_3 , з якою 20.03.2015року він офіційно зареєстрував шлюб. В даний час у них народилась спільна дитина.
В спірній квартирі залишились деякі його речі і до весни 2015року, коли була відсутня ОСОБА_2 , він періодично ночував в цій квартирі. Це продовжувалось до того часу, коли в березні чи квітні ОСОБА_2 замінила замок на вхідних дверях квартири та відмовилась надати йому запасний ключ, а приблизно в червні 2015року вона взагалі замінила вхідні двері квартири і на його вимоги дати запасний ключ відповіла відмовою. Таким чином ОСОБА_2 своїми умисними діями перешкоджає йому в користуванні житловим приміщенням, яке виділено для нього як службове, на підставі рішення №33 житлової комісії військової частини № НОМЕР_3 від 27.06.2006року та рішення Уманської міської ради №439 від 14.09.2006року.
Крім того, ОСОБА_2 постійно проживає в м. Гайсині Вінницької області, де проходить військову службу у військовій частині. В місто Умань приїздить періодично. За час їхнього спільного проживання в 2013році, вона знімалась з реєстраційного обліку в спірній квартирі та ставала на облік м. Гайсин, однак потім, з його дозволу, знову зареєструвалась в квартирі АДРЕСА_2 .Він має намір оселитись в квартирі разом з дружиною та дітьми.
Після розірвання шлюбу він запропонував ОСОБА_2 вирішити питання щодо поділу майна, яке було придбане ними за час проживання у шлюбі, однак отримав категоричну відмову.
Звернувшись до Центру надання послуг пов`язаний з використанням автотранспортних засобів УДАІ УМВС України в Черкаській області він отримав відповідь, що автомобіль марки CHEVROLETAVEO, н/з НОМЕР_2 , який був придбаний ними ще до розірвання шлюбу, 21.11.2014р. перереєстрований на ОСОБА_4 , яка проживає в с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області. Тобто, ОСОБА_2 без його згоди, відчужила зазначений автомобіль іншій особі. В свою чергу ОСОБА_4 , 04.12.2014р. перереєструвала автомобіль на - ОСОБА_5 , який проживає в с. Суворовське, Тульчинського району Вінницької області.
Причеп до легкового автомобіля н/з НОМЕР_1 знаходиться у його користуванні. Іншого рухомого та нерухомого майна у його володінні та користуванні не має.
Ухвалою суду від 15.09.2015р. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Уманську міську раду Черкаської області.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її адвокат Клібанська Антоніна Іванівна підтримали позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Зустрічний позов ОСОБА_2 визнали частково.
Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що 20.04.1991року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №99. Дітей від цього шлюбу не має.
26.09.2006року ОСОБА_2 , як військовослужбовцю військової частини № НОМЕР_3 , яка дислокувалась в м. Умані, відповідно до ордера №146 було виділено службову квартиру АДРЕСА_2 . Позивач ОСОБА_2 була вписана в ордер як член сім`ї ОСОБА_2 . Сторони в квартирі проживали однією сім`єю до листопада 2014року, вели спільне домашнє господарство, мали єдиний сімейний бюджет. 22.12.2014року Уманським міськрайонним судом шлюб між ними розірвано. Певний час, після розірвання шлюбу, коли була відсутня ОСОБА_1 , ОСОБА_2 періодично користувався квартирою.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що їм відомо про те, що ОСОБА_2 проживав в будинку АДРЕСА_3 . В грудні 2014року та у січні 2015року вони вранці декілька разів приїздили до зазначено будинку і біля під`їзду бачили ОСОБА_2 , який був з речами, котрі завжди брав на роботу. Дані обставини підтверджують факт користування відповідачем ОСОБА_2 спірною квартирою.
Після розірвання шлюбу в квартирі залишилась проживати позивачка ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 постійно працює у військовій частині, яка дислокується в м.Гайсині Вінницької області. В місто Умань приїздить періодично. Позивачка знімалась з реєстраційного обліку з спірної квартири 11.01.2013року, однак 04.06.2013р., за згодою відповідача ОСОБА_2 знову зареєструвалась у спірній квартирі. На даний час, не надаючи відповідачу ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири, чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням, не будучи членом його сім`ї.
В судовому засіданні сторони визнали, що за час проживання у шлюбі, за спільні сімейні кошти сторонами було придбано слідуюче майно:
музичний центр, марки LG, вартістю 900 грн.; кольоровий телевізор марки LG, вартістю 1100 грн.; холодильник, марки Bosch, вартістю 2899 грн.; пральну машину, марки Ariston, вартістю 1665 грн.; електричну плиту, марки Nord, вартістю 1531 грн.; набір меблів на кухню «м`який куточок», вартістю 1800 грн.; електроводонагрівач, марки Gorenje, вартістю 1500 грн.; диван-ліжко, вартістю 4200 грн.; мікрохвильову піч марки LG, вартістю 763 грн.; меблевий гарнітур-стінка «Імперіал», вартістю 6000 грн.; диван-малюка, вартістю 3500 грн.; набір меблів в прихожу кімнату, вартістю 1750 грн.; кольоровий телевізор, екран 32 дюйма, марки LG, вартістю 6400 грн.; пилосос марки «Томас», вартістю 2000 грн., ноутбук марки «Леново», вартістю 2500 грн.; автомобіль марки CHEVROLETAVEO, 2010 року випуску, н/з НОМЕР_2 , вартістю 100875 грн., а всього на загальну суму 139383 грн.
Вартість перерахованих речей домашнього вжитку встановлена відповідно до консультативного висновку №14/02-2015 від 02.02.2015р., складеного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_12 . Даний висновок складний експертом із врахуванням дати виробництва, вільної (ринкової) роздрібної ціни та відсотку зниження якості в результаті зносу. Крім того вартість деяких речей встановлена на підставі гарантійних товарів та фіскальних чеків та спільною згодою сторін у судовому засіданні.
При цьому сторони виключили частину спільно нажитого майна, а саме душову кабінку, кухонний гарнітур, оскільки дійшли згоди, що воно не вважається спільним майном подружжя, а належить позивачці ОСОБА_1 так як було подароване особисто їй її батьками.
Також суд вважає доведеним, що автомобіль марки CHEVROLETAVEO, н/з НОМЕР_2 , 21.11.2014р. відчужений позивачкою ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , яка проживає в с. Суворовське Тульчинського району Вінницької області. На автомобіль видано новий державний реєстраційний НОМЕР_4 . Суд вважає, що даними діями позивачка, без згоди відповідача відчужила зазначений автомобіль іншій особі, чим було порушено вимоги ст. 369 ЦК України, якою передбачено що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 намагалася довести, що відповідач ОСОБА_2 дав згоду на відчуження майна, а саме автомобіля марки CHEVROLETAVEO, н/з НОМЕР_2 , оскільки спірний автомобіль був придбаний за кошти їхніх батьків і ще до розірвання шлюбу вони з відповідачем нібито домовились про відчуження автомобіля усно, проте нотаріально відповідач своєї згоди не надавав, тому необхідно стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 ? частину вартості автомобіля відповідно до довідки-рахунку «АвтоСвіт Плюс» від 04.12.2014р. Факт відчуження зазначеного автомобіля підтверджується довідкою УДАІ УМВС від 31.12.2014р. № 6948. Причеп до легкового автомобіля державний № НОМЕР_1 знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 .
Суд критично відноситься до твердження позивачки ОСОБА_1 про наявність у володінні відповідача ОСОБА_2 гаража для автомобіля, оскільки нею таких доказів, в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не подано. Натомість в матеріалах справи знаходиться інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухове майно щодо суб`єкта №22154770 від 26.05.2014р., видана Державним реєстратором прав на нерухоме майно, відповідно до якої відомості у Державному реєстрі прав на нерухоме майно відсутні відомості про нявність у володінні ОСОБА_2 будь якого нерухомого майна.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, раніше надали до канцелярії суду лист за вихідним №01/1621 від 29.09.2015року, в якому зазначили, що просять розглядати справу за відсутності представника Уманської міської ради на підставі наявних документів. При ухваленні рішення покладаються на думку суду.
Згідно ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Суд критично відноситься до наданого до суду позивачкою ОСОБА_2 акту від 17.08.2015р., відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 не проживає з 20.11.2014р., оскільки такі дані стали відомі членам комісії та сусідам зі слів позивачки ОСОБА_2 , яка є стороною в справі та заінтересованою особою.
Суд, при ухваленні даного рішення, не може взяти до уваги пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , оскільки їм про обставини справи відомо тільки зі слів позивачки ОСОБА_2 . Ніхто з них не був очевидцем подій, які мають доказове значення по справі. На підтвердження цьому суд особливо відмічає, що пояснення цих свідків значно різняться один від одного. Свідок ОСОБА_13 , яка була членом комісії при складенні акту від 17.08.2015р. та власноручно його складала, пояснила, що при складенні зазначеного акта вони в квартиру АДРЕСА_4 не заходили, сусіди ставили свої підписи кожен у своїй квартирі.
Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до пункту 30 Постанови Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - зазначає, що «Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.»
Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р. вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки CHEVROLETAVEO, 2010року випуску, н/з НОМЕР_2 , був об`єктом спільної сумісної власності відповідача ОСОБА_2 та позивачки ОСОБА_2 . Даний автомобіль був відчужений позивачкою ОСОБА_2 21.11.2014р., до розірвання шлюбу в судовому порядку (рішення суду від 22.12.2014р.), але в період фактичного припинення шлюбних відносин, тому до даних правовідносин слід застосовувати ст. 369 ЦК України.
Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників. При цьому враховуються наступні обставини: частка у спільному майні, про припинення власності на яке заявляє співвласник, є незначною і не може бути виділена в натурі, а річ є неподільною; спільне володіння і користування майномє неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.
Частиною 2 ст. 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду докази внесення ним на депозитний рахунок ТУ ДСА у Черкаській області грошові кошти в сумі 2 160, 00 грн., що є виконанням вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, а тому суд прийшов до висновку, що дана позовна вимога підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.
Постановою Ради міністрів УРСР від 04.02.1988року № 37, яка чинна на даний час, затверджено положення - «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР». Постановою передбачено: для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає заяву адміністрації підприємства, установи, організації. До заяви додається довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописку. Члени сім`ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні (п. 9); службове жиле приміщення надається працівникові на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним (п. 14); службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні (п. 15).
Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 365, 368 ч.3, 372 ч.2, 386 ч.3 ЦК України, ст.ст. 60, 62, 68 ч.1, 70 ч.1 СК України, ст. 118 ЖК України, ст.ст. 3,10,11, 16, 60, 209,212-215 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права на житло - відмовити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Уманська міська рада про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом, визнання спільним майном подружжя на автомобіль та речі домашнього вжитку, поділ спільного майна подружжя після розірвання шлюбу, стягнення компенсації за відчужений автомобіль - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 надавши можливість ОСОБА_2 вільного доступу до даної квартири.
Визнати спільним майном подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на: музичний центр, марки LG, вартістю 900 грн.; кольоровий телевізор марки LG, вартістю 1100 грн.; холодильник, марки Bosch, вартістю 2899 грн.; пральну машину, марки Ariston, вартістю 1665 грн.; електричну плиту, марки Nord, вартістю 1531 грн.; набір меблів на кухню «м`який куточок», вартістю 1800 грн.; електроводонагрівач, марки Gorenje, вартістю 1500 грн.; диван-ліжко, вартістю 4200 грн.; мікрохвильову піч марки LG, вартістю 763 грн.; меблевий гарнітур-стінка «Імперіал», вартістю 6000 грн.; диван-малюка, вартістю 3500 грн.; набір меблів в прихожу кімнату, вартістю 1750 грн.; кольоровий телевізор, екран 32 дюйма, марки LG, вартістю 6400 грн.; пилосос марки «Томас», вартістю 2000 грн., ноутбук марки «Леново», вартістю 2500 грн.;автомобіль марки CHEVROLETAVEO, 2010 року випуску, н/з НОМЕР_2 , вартістю 100875 грн., а всього на загальну суму 139383грн.
Визнати право власності та виділити в користування ОСОБА_2 : музичний центр, марки LG, вартістю 900 грн.; диван-ліжко, вартістю 4200 грн.; меблевий гарнітур-стінка «Імперіал», вартістю 6000 грн.; набор меблів в прихожу кімнату, вартістю 1750 грн.; кольоровий телевізор, екран 32 дюйма, марки LG, вартістю 6400 грн.; пилосос «Томас», вартістю 2000 грн., ноутбук «Леново», вартістю 2500 грн.; всього на загальну суму 23 750грв.
Залишити у володінні та користуванні ОСОБА_2 причеп «КАМА-800 СЛУЧ» до легкового автомобіля, н/з НОМЕР_1 , вартістю 4320 грн.
Повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2160 грн., як компенсацію вартості причепа «КАМА-800 СЛУЧ» до легкового автомобіля, н/з НОМЕР_1 , які перераховані ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Черкаській області, що підтверджується квитанцією №236 від 03.12.2015року про перерахунок коштів.
В частині інших вимог зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуюча: Л.В. Горячківська