АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1934/16-ц 22-ц/774/1699/К/16
Справа № 210/1934/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1699/К/16 суддя Скотар Р.Є.
Категорія - 26 (ІІІ) Доповідач - Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 та його - ОСОБА_2,

представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Сідлецької Світлани Олексіївни,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу у шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача. Висновком МСЕК від 01.03.2016 року йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 20 %, починаючи з 01.02.2016 року з наступним переоглядом у 2017 році. Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на свою користь моральну шкоду в сумі 275600 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2016 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 12 серпня 2016 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а саме: судом не повно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи. Зокрема, суд першої інстанції призначив позивачу незначну суму компенсації за спричинену йому моральну шкоду, при цьому не взявши до уваги тривалість роботи позивача в шкідливих умовах тільки на цьому підприємстві, тенденцію захворювання позивача на погіршення, що підтверджується записами в його виписних епікризах, а також практику суду щодо розгляду аналогічних справ.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм матеріального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог та заперечень на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на КМК «Криворіжсталь ім. Леніна», КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником яких є відповідача, ПАТ «АМКР» з 18.07.1988 року по 29.11.1994 року, з 11.07.1995 pоку по 08.08.1995 pоку, з 24.03.1997 pоку по 27.10.1997 року, з 10.08.1998 року по 07.12.1999 року, 01.06.2000 року по 29.09.2015 pоку - розливальником сталі, газівником, шихтувальником

29 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 14-16).

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 17.12.2015 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії.), група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня та променеву катаракта обох очей.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 36 від 30 грудня 2015 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 32 років і 2 місяців, з яких 23 роки 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів (а.с 4-6).

Висновком МСЕК від 01.03.2016 року ОСОБА_1 первинно встановлено стійку втрату профпрацездатності в розмірі 20% на термін з 01.02.2016 року по 01.02.2017 року (а.с. 7).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь моральної шкоди та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язане з виробництвом, і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п.п. 17, 19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 № 36 від 30 грудня 2015 року, причиною виникнення професійного захворювання позивача є пил, шкідливі речовини (діоксин марганцю, оксид заліза, оксид вуглецю, сірчаного ангідриду), які перевищують ГДК, інфрачервоне випромінювання, без визначення конкретних осіб, які порушили ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, враховуючи, що під час трудової діяльності ОСОБА_1 було здійснено неодноразову зміну керівництва цеху.

Отже, встановивши факт порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що стало причиною виникнення у позивача професійного захворювання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу й його обов'язку з її відшкодування.

Вказаний висновок суду відповідачем не оспорюється. Представником позивача оспорюється розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги представника позивача щодо заниження судом першої інстанції розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно занижений відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз'яснення наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не враховано характер отриманого професійного захворювання, безперервний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів впродовж 23 років 9 місяців тільки на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 20%, стан здоров'я потерпілого та відсутність динаміки його покращення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності подальшого амбулаторного та стаціонарного лікування.

Колегією суддів, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, встановлено, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і змушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність, тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, збільшивши її з 7000 грн. до 12000 грн. В іншій частинірішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 липня 2016 рокузмінити в частині розміру стягнутої моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1, збільшивши цей розмірі з 7000 (семи тисяч) грн. до 12000 (дванадцяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Я.М. Бондар