АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства обмеженою відповідальністю Компанія "Фортуна" про визнання недійсним договору про надання фінансової допомоги на зворотній основі,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія " Фортуна" ( далі- ТОВ Компанія "Фортуна") про визнання недійсним договору про надання фінансової допомоги.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 26 березня 2005 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб.

У лютому 2016 року її стало відомо, що 26.05.2015 її чоловік ОСОБА_4 уклав з ТОВ Компанія " Фортуна" договір № 1/265-Ф про надання фінансової допомоги на зворотній основі, за умовами якого відповідач отримав від товариства зворотну фінансову допомогу в сумі 65 058 900, 00 грн. строком до 30 листопада 2015 року.

Зазначала, що згоди на укладання вказаного договору позивач як дружина позичальника не надавала. При цьому повернення отриманої суми фінансової допомоги потягне за собою значні витрати коштів / майна, яке належать їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Отже, вказаний договір укладений її чоловіком, пов'язаний з розпорядженням майном, яке належить їй та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на те, що вона не була обізнана про укладення відповідачем договору про фінансову допомогу та про отримання останнім суми фінансової допомоги із зобов'язанням її повернення, а також тим, що отримана фінансова допомога не була використана чоловіком в інтересах сім'ї, що порушує її права на спільне майно та підлягають відновленню шляхом визнання недійсним договір про надання фінансової допомоги на зворотній основі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Товариства обмеженою відповідальністю Компанія "Фортуна" про визнання недійсним договору про надання фінансової допомоги на зворотній основі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1ОСОБА_5. просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, оскільки судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, представників відповідача ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на те , що суд підставно відмовив у задоволені позову, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договірв інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договоріводним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до судуз позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідченняі (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за договором позики обов'язок повернути позику покладено на позичальника.

Згідно зі ст. 73 СК за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, стягнення накладення на майно , яке є спільною сумісною власністю подружжя можливе за умови доведеності , що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те , що було одержане за договором , використано на її потреби.

Судом встановлено, що 26 травня 2015 року між ТОВ Компанія " Фортуна" та ОСОБА_4 було укладено Договір № 1/265 - Ф про надання фінансової допомоги на зворотній основі ( далі - Договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, сторона -1 надає Стороні-2 фінансову допомогу на зворотній основі, а Сторона -2 зобов'язується повернути її в термін, визначений цим договором. Розмір допомоги за цим договором становить 65 058 900,00 грн. Нарахування відсотків за цим договором не проводиться (п. 1.1, 2.1, 2.2. Договору) ( а.с. 4).

Відповідно до п. 4.1. Договору строк на який надається допомога становить 6 календарних місяців з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони - 2 в банківській установі, що її обслуговує, але не пізніше 30 листопада 2015 року.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 25 постанови від 30.03.2012 №5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого.

Положення статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК) щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів.

Отже, оспорюваний договір не є договором про розпорядження спільною сумісною власністю подружжя, а отриманням ОСОБА_4 у власність позики.

При цьому, із змісту спірного договору вбачається, що на ОСОБА_4 покладається обов'язок нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов даного Договору та повернення фінансової допомоги.

У позовній заяві в обґрунтування своїх вимог позивач стверджувала, що грошові кошти отримані її чоловіком за договором № 1/265-Ф про надання фінансової допомоги на зворотній основі не були використані в інтересах сім'ї .

Отже, законні підстави для визнання договір № 1/265 - Ф про надання фінансової допомоги на зворотній основі договору недійсним, у зв'язку з ненаданням згоди позивачем на його укладення ОСОБА_4 відсутні.

За таких обставин, суд обгрунтовано відмовив у задоволені позову, у зв'язку з відсутністю підстав до визнання договору про надання фінансової допомоги на зворотній основі недійсним.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом вимог матеріального права є необґрунтованими, оскільки висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи і колегія суддів не вбачає таких порушень вимог матеріального права , які б свідчили про неправильне вирішення спору та слугували підставою до скасування рішення суду.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: