АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3228/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2680/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Лобова О.А., Мартєва С.Ю.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, ОСОБА_4 про проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2, заперечуючи проти позову ОСОБА_4 про стягнення пені за несплату аліментів, звернувся із зустрічним позовом до відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області та ОСОБА_4, в якому просив зобов'язати ВДВС Полтавського РУЮ здійснити перерахунок заборгованості за аліментами на утримання дитини, встановити відсутність у нього заборгованості та скасувати довідку-розрахунок державного виконавця № 8336 від 6 травня 2014 року, за якою заборгованість станом на 1 вересня 2014 року складає 9 309,27 грн, а на 1 січня 2014 року - 8 884,06 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавчий лист про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку. Він не ухиляється від сплати аліментів і сумлінно щомісячно їх сплачує, однак при здійсненні розрахунку державний виконавець не врахував понесені ним витрати на утримання дитини, а саме у 2011 році в сумі 395 грн, у 2012 році в сумі 890 грн, у 2013 році в сумі 3 232,15 грн, а також у 2014 році в сумі 877,35 грн, що призвело до помилкового розрахунку та стало підставою для позову про стягнення пені.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_4 її позов залишено без розгляду.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено, що станом на 1 липня 2014 року у ОСОБА_2 заборгованість за аліментами відсутня.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що він просив суд зобов'язати ВДВС Полтавського РУЮ здійснити перерахунок заборгованості за аліментами на утримання дитини, встановити відсутність у нього заборгованості та скасувати довідку-розрахунок державного виконавця № 8336 від 6 травня 2014 року.

При цьому, судом першої інстанції ухвалено рішення, яким встановлено, що станом на 01 липня 2014 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Таким чином, суд, всупереч вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 вимога щодо встановлення відсутності заборгованості по аліментам станом на 01 липня 2014 року не заявлялася.

Отже, оскаржуване судове рішення в цій частині є помилковим та підлягає перегляду апеляційним судом відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України в межах позовних вимог, що заявлялися ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2, зокрема вищенаведених вимог, що ним були заявлені, судом першої інстанції відмовлено. При цьому, в цій частині рішення місцевого суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2008 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, якою зобовязано останнього сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 200 грн. щомісячно.

Рішенням Полтавського районного суду від 18.04.2013 року змінено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 200 грн. на 1/4 частину всіх його видів заробітку (доходів) щомісячно, але неменше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

На виконанні у відділі державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 з 23 липня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця сума доходу ОСОБА_2 за 2013 рік склав 54 968,24 грн.

06 травня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції видано довідку-розрахунок заборгованості, відносно якої позивачем заявлені позовні вимоги, за якою заборгованість ОСОБА_2 за аліментами на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, станом на 01 січня 2014 року складає 8884,06 грн., а з урахуванням сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2014 року, заборгованість станом на 01 травня 2016 року становить 8567,31 грн.

Відповідно до довідки-розрахунку, виданої ВДВС Полтавського РУЮ 05 вересня 2014 року згідно виконавчого листа 2/545/485/13 від 18 квітня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, враховуючи відомості, що містяться в податковій декларації за 2013 рік, поданої ОСОБА_2, його заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2014 року становить 9 309,27 грн.

Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

П.п. 1, 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з доходів від підприємницької діяльності.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Беручи до уваги дохід позивача у 2013 році, задекларований ним, державний виконавець нарахував заборгованість з урахуванням доходів від підприємницької діяльності, що повною мірою відповідає вимогам законодавства.

За таких обставин, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню через їх безпідставність.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та в частині розподілу судових витрат, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 121,80 грн., понесені нею у звязку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення відсутності заборгованості по аліментам відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 121,80 грн.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді О.А. Лобов

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1