У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Еліт Сервіс», Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, про визнання договору дарування недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що на підставі виконавчого напису від 29 жовтня 2009 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 21 листопада 2012 року відбулися торги з продажу належного їй на праві власності нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1. Переможцем вказаних торгів став ОСОБА_6, на підставі протоколу про затвердження результатів торгів, йому було видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно від 13 лютого 2013 року.

У подальшому виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого було проведено торги, судовим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2014 року визнано недійсними торги з продажу нерухомого майна по АДРЕСА_1 від 21 листопада 2012 року, визнано незаконним протокол проведення прилюдних торгів від 21 листопада 2012 року та акт від 06 грудня 2012 року, а також визнано недійсним свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_6 Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказане рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Зазначала, що незважаючи на вказані вище судові рішення, 30 травня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладено договір дарування, за умовами якого остання отримала у дар спірне нерухоме майно.

Посилаючись на те, що вказаний договір дарування є недійсним з моменту його укладення, оскільки на момент вчинення вказаного правочину свідоцтво про право власності на спірне майно, видане ОСОБА_6, було недійсним, позивач просила визнати недійсним договір дарування від 30 травня 2015 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року, у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 203, 215 ЦК України, а тому дійшов вірного висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова