Справа №478/671/15-ц 11.02.2016 11.02.2016 11.02.2016
Провадження №22-ц/784/512/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем - Тищенком Л.С.,

за участю відповідача - ОСОБА_1, представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до ОСОБА_1

про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати.

Позивачка зазначала, що вона є власницею земельної ділянки площею 7,51 га., розташованої на території Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. 16 січня 2008 року між нею та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 1, 5 відсотків нормативної грошової оцінки землі. Проте ОСОБА_1 орендну плату до встановленого законом розміру не доплачував, а з 2013 року за оренду взагалі не платив.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди та систематичну несплату орендної плати, ОСОБА_3 просила стягнути 10467, 48 грн. заборгованості та розірвати договір оренди.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на те, що договірні зобов'язання виконував вчасно та в повному обсязі, а орендну плату за 2013-2015 роки ОСОБА_3, в присутності свого сина ОСОБА_4, отримала наперед за три роки.

До участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_4

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, договір оренди землі розірвано, з відповідача стягнуто 8 141, 60 грн. заборгованості по орендній платі та 487, 20 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на помилковість висновків суду про наявність боргу, а також на безпідставне застосування при розрахунках відсоткової ставки більшої, ніж передбачено умовами договору, та на факт визнання позивачкою свого підпису у розписці про одержання орендної плати у 2013 році наперед за 2013-2015 роки.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за договором оренди землі, укладеним між сторонами 16 січня 2008 року, орендна плата у 2013, 2014 роках мала складати не менше 3 відсотків вартості землі, що в сумі складає 8 141,60 грн. Оскільки ОСОБА_3 заперечує отримання від ОСОБА_1 орендної плати за цей період разовим платежем, то суд дійшов висновку, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо виплати орендної плати, а тому стягнув зазначену заборгованість та розірвав договір оренди землі.

Проте з такою оцінкою зібраних доказів та застосуванням норм земельного законодавства погодитись не можна.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки загальною площею 7, 51 га, що розташована в межах Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області (а.с. 7).

16 січня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі (далі - Договір) строком на 10 років, який зареєстровано Казанківським сектором реєстрації Миколаївської філії ДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 4 лютого 2008 року за № НОМЕР_1 (а.с. 8-9). Строк дії Договору не закінчився.

Відповідно до пунктів 9, 10, 12 Договору орендна плата становить 1,5 відсотка вартості грошової оцінки земельної ділянки у грошовому виразі та сплачується один раз на рік у період з 20 вересня по 20 грудня.

За правилами пункту 36 Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Згідно з пунктом 39 Договору умовами розірвання Договору є незадовільне виконання сторонами умов виконання договірних зобов'язань.

Протягом 2008-2014 років пропозицій від ОСОБА_3 щодо внесення змін до Договору, в тому числі і щодо розміру орендної плати, не надходило.

Відповідно до статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами статті 525 ЦК одностороння зміна зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України від 2 жовтня 2003 року «Про оренду землі» (далі -Закон).

Статтями 21, 23 Закону також передбачено, що орендна плата, як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, а також її розмір, форма і строки внесення встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону орендна плата переглядається за згодою сторін.

Відповідно до статті 141 ЗК підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

За частиною 1 статті 32 Закону підставою для розірвання договору оренди землі є невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону та умовами договору, в тому числі і щодо виплати орендної плати.

За змістом цих норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, в не у випадках разового порушення його умов.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-146цс12), і відповідно до статей 214, 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні правових норм.

Отже, для встановлення підстав для розірвання спірного Договору суду необхідно визначити розмір орендної плати, яку ОСОБА_1 мав сплачувати за Договором, та встановити фактичне виконання ним цих обов'язків.

При визначенні розміру орендної плати колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92/2002 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" (далі - Указ № 92/2002), в редакції, чинній на момент укладення Договору, передбачено встановлення розміру орендної плати не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Указом Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року внесено зміни до Указу Президента № 92/2002 та запроваджено розмір орендної плати не менше 3 відсотків вартості земельної ділянки.

У тексті цього нормативного акту відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності.

Указ Президента № 92/2002 зі змінами, внесеними Указом Президента № 725/2008, має рекомендаційний характер, збільшення відсоткової ставки відбулось після укладення сторонами Договору, а тому це положення є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3 відсотків.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 червня 2011 року року (справа № 6-17цс12).

Отже, підставою для дострокового розірвання спірного договору може бути систематична несплата відповідачем ОСОБА_1 орендної плати ОСОБА_3 у тому розмірі, який визначено пунктом 9 Договору.

З матеріалів справи вбачається, що розмір орендної плати, виходячи з умов Договору та грошової оцінки землі (а.с.10), мав складати: у 2008 році - 844,91 грн.; у 2009 році - 973 грн., у 2010 та 2011 роках - по 1030,77 грн., у 2012 та 2013 роках - по 1810,04 грн., у 2014 році - 2260,74 грн.

Суду надані платіжні відомості про отримання ОСОБА_3 орендної плати у грошовій формі та накладні про отримання сільськогосподарської продукції, з яких вбачається, що за 2008 рік позивачка отримала 684 грн. (а.с.41), за 2009 рік - 1670 грн.(а.с.42), за 2010 рік -1700 грн. та 1,5 т ячменю (а.с.42,44), за 2011 рік -3500 грн. та 1 т ячменю (а.с.43,45), за 2012 рік - 3500 грн. та 2 т пшениці (а.с.43,46).

Також відповідач надав суду розписку, зі змісту якої вбачається, що 3 грудня 2012 року син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 отримав плату за землю за три роки наперед за період 2013-2015 років у розмірі 12 000 грн. (а.с.47). Розписка складена у присутності ОСОБА_3.

У судовому засіданні 24 червня 2015 року позивачка ОСОБА_3 визнала, що підпис на розписці про одержання орендної плати зроблений нею особисто, але не пам'ятає де і за яких обставин його виконувала.

Відповісти на інші запитання суду щодо певних обстави позивачка ОСОБА_3 не змогла, пославшись на погану пам'ять, зір та стан здоров'я (а.с.66-67).

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував отримання ним грошей у розмірі 12 000 грн., але підтвердив факт складання та підписання розписки особисто.

Третя особа ОСОБА_4 суду не надав логічних та переконливих пояснень щодо обставин складання ним розписки та її знаходження у відповідача ОСОБА_1, а також підписання накладної на отримання коштів (а.с.88-89).

Таким чином, виходячи з положень статей 57, 60, 212 ЦПК та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, колегія суддів вважає доведеним, що 3 грудня 2012 року ОСОБА_1 виплатив орендну плату за 2013, 2014 та 2015 роки одноразовим платежем у розмірі 12 000 грн., з розрахунку 4000 грн. за рік, що відповідало домовленості з ОСОБА_5, умовам пункту 9 Договору та не суперечить вимогам статті 23 Закону.

На підставі викладеного колегія суддів вважає недоведеними порушення відповідачем ОСОБА_1 умов Договору щодо розміру та виплати орендної плати за Договором, а тому не вбачає і підстав для стягнення заборгованості по орендній платі та дострокового розірвання Договору за статтею 32 Закону та статтею 141 ЗК.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на норми земельного законодавства, що регулюють орендні зобов'язання, та дав невірну оцінку зібраним доказам, в тому числі поясненням позивачки та третьої особи щодо факту отримання орендної плати за 2013-2015 роки, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська