Головуючий першої інстанції Клімов В.В.
Доповідач Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Осипчук О.В.

суддів: Груіцької Л.О., Соломахи Л.І.

за участі секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмут апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 липня 2016 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Краматорського міського суду від 20 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт і заборонено здійснення інших дій у відношенні квартири загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні (до перейменування вул. Лазо) АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалу суду від 20.07.2016 року і постановити нову ухвалу про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

В обгрунтування доводів скарги відповідач посилається на те, що на порушення ч. 1-2 ст. 151 ЦПК України, а також п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в ухвалі не зазначено про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення у випадку задоволення позову. Судом не зазначено які саме дії ТОВ «Ключове рішення» дали підставу вважати можливість продажу спірної квартири.

В апеляційному суді представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечував проти скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

Від ПАТ КБ «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи у відстутність їх представника.

Представник ТОВ «Ключове рішення» до апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду зміні з таких підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

З матеріалів справи вбачається, що 2 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти для придбання житла. В цей же день між сторонами було укладено іпотечний договір, відповідно до якого квартира АДРЕСА_2 ( на даний час ОСОБА_3 Сотні) в м. Краматорську була передана в іпотеку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 24.06.2010 року спірна квартира була продана ПАТ КБ «Приватбанк» покупцеві ТОВ «Ключове рішення». В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (на даний час ОСОБА_3 Сотні) в м. Краматорську. 20 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки про те, що квартира їй вже не належить вона дізналася тільки в липні 2016 року, коли ТОВ «Ключове рішення» звернулося до суду з позовом про її виселення. Вважає, що ніщо не перешкоджає ТОВ «Ключове рішення», у якого знаходяться всі правоустановчі документи на квартиру, розпорядитися нерухомим майном, що зробить неможливим виконання судового рішення в разі задоволення її позовних вимог.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд керувався вимогами ст. ст. 151-153 ЦПК України і виходив з того, що на даний час ніщо не заважає відповідачеві розпорядитися квартирою і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції.

Імперативне начало в діяльності суду презумує, що недопустимо здійснювати ті процесуальні дії, про яких учасники процесу не просили, якщо законом прямо не встановлено інше.

Перераховуючи в ч.1 ст. 152 ЦПК види забезпечення позову, а в ч. 2 цієї статті про право суду вжити інші види, закон не надає суду право самостійно обирати вид забезпечення позову. Тому при застосуванні заходів забезпечення позову в суду немає повноваження самостійно вибирати або змінювати вид таких заходів, він повинен або задовольнити те клопотання, що заявлене, або відмовити.

Апеляційний суд вважає, що суд вірно дійшов висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про задоволення заяви щодо забезпечення позову, але безпідставно забезпечив позов крім накладення арешту також і у спосіб, який позивачка не просила заборону здійснювати інші дії, тому ухвала суду підлягає зміні.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частина 3 цієї статті встановлює вичерпний перелік підстав для забезпечення позову, а саме: якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За загальним правилом заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Стаття 152 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову, який не є вичерпним. Згідно ч.3 вказаної статті види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Постановляючи ухвалу від 20 липня 2016 року про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, суд першої інстанції навів обґрунтування прийнятого рішення. Матеріали справи свідчать про наявність спору між сторонами, квартира АДРЕСА_2 ( на даний час ОСОБА_3 Сотні) в м. Краматорську являється предметом спору і накладення арешту на дане нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких підстав доводи апеляційної скарги до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду про вжиття заходу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

З огляду на наведене ухвала суду першої інстанції підлягає зміні та виключення з резолютивної частини ухвали вжитий захід забезпечення позову шляхом заборони здійснення інших дій щодо квартири.

Керуючись ст.ст. 307,312,315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20 липня 2016 року змінити, виключити з абзацу другого резолютивної частини ухвали вжитий захід забезпечення позову шляхом заборони здійснення інших дій щодо квартири АДРЕСА_3 (Лазо) в м. Краматорську Донецької області.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В.Осипчук

Судді: Л.О.Груіцька

ОСОБА_4