АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про виключення майна з акту опису та зняття арешту,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (надалі ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві) про визнання права власності та виключення майна з акта опису.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, під час якого ними спільно збудовано будинок, розташований в районі Осокорки в АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Райдуга», право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

30.01.2006 р. між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого, останній за її згодою, передав в іпотеку банку належну йому на праві власності земельну ділянку.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором у ОСОБА_2 виникла заборгованість, у рахунок погашення якої рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. звернуто стягнення на земельну ділянку, що розташована у районі Осокорки в АДРЕСА_1.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем до акту опису майна від 03.03.2012 р. було включено не тільки земельну ділянку, а й розташований на ній садовий будинок.

Посилаючись на порушення її права власності на частину садового будинку, що є спільним майном подружжя та не є предметом іпотеки, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину будинку, розташованого в районі Осокорки в АДРЕСА_1 в садовому товаристві «Райдуга» та виключити належну їй Ѕ частину будинку з акта опису та арешту майна.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р. позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку, розташованого в районі Осокорки в м. Києві по АДРЕСА_1

Виключено з акту опису та арешту майна, складеного ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 03.03.2012 р. Ѕ частину садового будинку, розташованого в районі Осокорки в м. Києві по АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 188,71 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2014 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р. скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2014 р. рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р. в частині вирішення вимог про виключення майна з акта опису та рішення Апеляційного суду м. Києва від 24.04.2014 р. скасовано. Справу в частині вирішення вимог про виключення майна з акта опису передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р. в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину садового будинку, що розташований у районі Осокорки в АДРЕСА_1 залишено в силі.

В подальшому ОСОБА_1 звернулася з уточненим позовом до ОСОБА_2, ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа: ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві, в якому просила суд виключити із акта опису та арешту, складеного ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва 03.03.2012 р., належну їй на праві власності Ѕ частину садового будинку, розташованого в районі Осокорки в м. Києві по АДРЕСА_1 та зняти арешт з належної їй на праві власності Ѕ частини цього садового будинку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.02.2016 р. позов задоволено.

Виключено з акту опису та арешту майна, складеного ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві від 03.03.2012 р. Ѕ частину садового будинку, розташованого в районі Осокорки в м. Києві по АДРЕСА_1, право власності на яку визнано за ОСОБА_1

Знято арешт з Ѕ частини садовогобудинку, розташованого в районі Осокорки в м. Києві по АДРЕСА_1, накладений в рамках виконавчого провадження № 30449360 ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві.

В апеляційній скарзі представник ПАТ АБ «Укргазбанк» просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права і процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не урахував положення ч.2 ст.65 СК України за змістом якої при укладенні договорів одним із подружжя вважається,що він діє за згодою другого із подружжя та, що відповідно до ч. 3 ст. 65 цього Кодексу ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену згоду на укладення договору іпотеки, а тому усвідомлювала, що у випадку не виконання її чоловіком своїх зобов'язань за кредитним договором банк може звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і на садовий будинок, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» об'єкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

В судовому засіданні представник ПАТ АБ «Укргазбанк» просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та представник ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи зазначені особи були повідомлені належно, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення їм судових повісток.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 24.12.1994 р.

Згідно державного акту серії НОМЕР_1 від 03.08.2000 р. відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0701 розташована в районі Осокорки по АДРЕСА_1

Відповідно до кредитного договору, укладеного 30.01.2006 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2, останній отримав споживчий кредит у розмірі 35 000 доларів США на строк по 28.01.2011 р. зі сплатою 14% річних за користування кредитом. Додатковою угодою від 31.07.2007 р. розмір кредитних коштів збільшено до 85 000 доларів США.

28.02.2006 р. на забезпечення виконання зазначеного кредитного договору, ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_1 уклав з ВАТ АБ «Укргазбанк» договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка АДРЕСА_1

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1

Під час проведення виконавчих дій на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р., державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві складено акт опису й арешту майна від 23.03.2012 р. до якого включено земельну ділянку, площею 0,0701 га, розташовану в АДРЕСА_1 також розташований на ній садовий будинок.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р., залишеного в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31.07.2014 р. в частині вимог про визнання права власності на 1/2 частину садового будинку, встановлено, що він є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка є власником Ѕ частини садового будинку, що розташований у районі Осокорки в АДРЕСА_1, а тому накладений державним виконавцем арешт на зазначений будинок в порядку примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. про звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1 порушує права позивачки як співвласника цього садового будинку, оскільки це в подальшому може призвести до реалізації спірного будинку з метою погашення боргу ОСОБА_2

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд його дійшов внаслідок неповного зЧясування обставин, що мають значення для справи, в тому числі не урахування висновків та мотивів, з яких було скасовано касаційним судом рішення суду першої та апеляційної інстанції, зазначених в ухвалі від 20.08.2014 р., та неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників.

За змістом ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

При укладенні договору іпотеки від 28.01.2006 р. ОСОБА_1 надала нотаріально засвідчену згоду на передачу ОСОБА_2 земельної ділянки в іпотеку.

З технічного паспорту на садовий будинок розташований у районі Осокорки в АДРЕСА_1 убачається, що роком його збудування є 1990 р. Свідоцтво про право власності на зазначений садовий будинок ОСОБА_2 було видано 16.07.2007 р.

Частиною 6 статті 6 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що була діючою на час укладення договору іпотеки) визначено, що обЧєкти незавершеного будівництва, розташовані на переданій в іпотеку земельній ділянці, вважаються предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником об'єкта незавершеного будівництва.

Таким чином, оскільки на час передачі в іпотеку земельної ділянки на ній був розташований садовий будинок, як об'єкт незавершеного будівництва, то він відповідно до положень зазначеної норми закону, вважається предметом іпотеки, незалежно від того, хто є власником цього обЧєкту.

Крім того відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності.

Частиною 4 статті 65 цього Кодексу договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за цим договором використане в інтересах сім'ї.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в письмових поясненнях на те, що кредит ним був отриманий як фізичною особою-підприємцем для використання коштів в підприємницькій діяльності спростовуються умовами кредитного договору, укладеного між ним та ВАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до якого кредит відповідачеві надавався як фізичній особі на споживчі цілі.

За визначенням наведеним у пунктах 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів, споживачем є фізична особа, замовляє, використовує продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, а споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відтак одержані ОСОБА_2 за кредитним договором кошти є обЧєктом права спільної сумісної власності, що були використані в інтересах сім'ї. Крім того, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження використання кредитних коштів у його підприємницькій діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором використано на її потреби.

Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 кредитні кошти надавались на споживчі цілі, можна дійти висновку, що ці кошти були використані на потреби сім'ї, а не в його підприємницькій діяльності, а тому внесення державним виконавцем садового будинку в акт опису майна та накладення на нього арешту, з урахуванням положень ч. 6 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» є правомірним, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про виключення майна з акту опису та зняття арешту, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: