Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоХопти С.Ф.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Закропивного О.В., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Вишгородського району Київської області до Богданівської сільської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки із незаконного володіння за касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року прокурор Вишгородського району Київської області звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що рішенням Богданівської сільської ради № 44 від 26 березня 2004 року ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,31га в с. Пилява Вишгородського району Київської області. На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 17 липня 2006 року видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1076 га та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1961 га, розташовані в с. Пилява Вишгородського району.

Земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1961 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року продала ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_6

На замовлення ОСОБА_7 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо переоформлення державного акта на право власності на спірну земельну ділянку. Під час огляду 14 травня 2015 року земельної ділянки площею 0,1961 га по АДРЕСА_1 встановлено, що на ній знаходиться недобудований будинок, який збудований на відстані 9 м від урізу води затоки річки Тетерів, поруч з будинком розташоване гаражне приміщення та земельна ділянка огороджена парканом. Під час даного огляду головним спеціалістом Держсільгоспінспекції в Київській області встановлено, що будівельні роботи виконані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а саме ведення особистого селянського господарства, тобто вбачається використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Також, Державною екологічною інспекцією у Київській області, 08 травня 2015 року проведено позапланову перевірку за зверненням депутата Київської обласної ради, за результатами якої встановлено, що на земельній ділянці площею 0,1961 га, яка належить на праві власності ОСОБА_7 проведено незаконне будівництво житлової забудови в прибережній захисній смузі річки Тетерів (34 м від урізу води), чим порушено вимоги Земельного та Водного кодексів України.

У подальшому було складено схему розташування земельної ділянки площею 0,1961 га, та встановлено, що ця земельна ділянка розташована на відстані 3,04 м від урізу води річки Тетерів та частково накладається на заплаву річки Тетерів. Згідно положень ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються прибережні захисні смуги, правовий режим яких визначений ст. ст. 60-62 ЗК України та ст. ст. 1, 88-90 ВК України.

Прокуратурою району встановлено, що рішенням Богданівської сільської ради № 44 від 26 березня 2004 року ОСОБА_9 надано земельну ділянку площею 0,1961 га у власність для ведення особистого селянського господарства у межах прибережної захисної смуги річки Тетерів, у зв'язку із чим дане рішення прийнято усупереч вимог законодавства, та як наслідок порушено порядок зміни цільового призначення земель водного фонду на землі сільськогосподарського призначення. Спірна земельна ділянка вибула з власності територіальної громади Богданівської сільської ради на підставі рішення ради № 44 від 26 березня 2004 року, яке є незаконним та підлягає скасуванню в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,1961 га, оскільки під час прийняття рішення було допущено порушення законодавства.

Здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на Державну інспекцію сільського господарства України (далі - Держсільгоспінспекція України), якій закон не надає повноважень звертатися до суду із оскарженням рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих із порушенням земельного законодавства. За таких обставин, інтереси цього органу держави в суді представлені ним.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Богданівської сільської ради № 44 від 26 березня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині надання земельної ділянки площею 0,1961 га ОСОБА_9; визнати недійсним виданий ОСОБА_9 державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1961 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_4.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року, позов прокурора задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Богданівської сільської ради № 44 від 26 березня 2004 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині надання земельної ділянки площею 0,1961 га ОСОБА_9 Визнано недійсним виданий ОСОБА_9 державний акт серії НОМЕР_5 на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1961 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_4, розташовану в с. Пилява Вишгородського району Київської області на користь територіальної громади с. Пилява в особі Богданівської сільської ради. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення в частині визнання незаконним та скасування рішення ради, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 у касаційній скарзі просять скасувати рішення судів повністю, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_10 - частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що рішенням Богданівської сільської ради № 44 від 26 березня 2004 року ОСОБА_9 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,31га в с. Пилява Вишгородського району Київської області. На підставі вказаного рішення ОСОБА_9 17 липня 2006 року видано державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,1076 га та на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1961 га, розташовані в с. Пилява Вишгородського району.

Земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,1961 га для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року продала ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 померла, її спадкоємцем є ОСОБА_6

Відповідно до положень підпункту 1 а) пункту 4 Положення про Держсільгоспінспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 459/2011, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Обґрунтовуючи підстави участі у справі, прокурор зазначав, що здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на Держсільгоспінспекцію України, якій закон не надає повноважень звертатися до суду із оскарженням рішень органів місцевого самоврядування, прийнятих із порушенням земельного законодавства, а тому інтереси цього органу держави в суді представлені ним. Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 у цій частині є необґрунтованими.

Задовольняючи позов прокурора про визнання незаконними та скасування вказаних документів про право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1961 га та про її витребування у останнього набувача, суди виходили із того, що ця земельна ділянка розташована на відстані менше, ніж 50 метрів від урізу води річки Тетерів, тобто належить до категорії земель водного фонду й у приватну власність передаватися не може. Відмовляючи у застосуванні строків позовної давності до вимог прокурора, суди зазначали, що перебіг позовної давності у справі почався від дня, коли прокурор дізнався про порушення інтересів держави, тобто із травня 2015 року під час проведення досудового слідства у кримінальному провадженні.

Норми матеріального закону про заборону передачі у власність земель водного фонду, що зайняті прибережними захисними смугами, судами у спірних правовідносинах застосовано правильно, оскільки існування прибережних захисних смуг передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Таким чином, при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-16цс14 від 21 травня 2014 року, № 6-155цс14 від 29 жовтня 2014 року, № 6-171цс14 від 5 листопада 2014 року, № 6-175цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-179цс14 від 12 листопада 2014 року, № 6-182цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-162цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-184цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-523цс15 від 01 липня 2015 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Разом з тим, із висновками судів про застосування норм про строки позовної давності у справі погодитися не можна.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-2407цс15 від 17 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковоюдля усіх судів України.

З огляду на положення ст. 261 ЦК України, ст. 45 ЦПК України з урахуванням тієї обставини, що у даній справі прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Держсільгоспінспекції, суди повинні були з'ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до судув інтересах держави в особі Держсільгоспінспекції з позовом про визнання недійсним спірного рішення міської ради, коли самеповноважному органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Разом з тим, суди не з'ясували, коли саме Держсільгоспінспекція довідалася або могла довідатися про порушення її права, тобто, коли почався перебіг позовної давності.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, яка переглядається, суди не врахували положення закону та дійшлипомилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень земельного законодавства під час досудового слідства у кримінальній справі.

З наведених підстав оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик