ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Слияние», про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимоги тим, що 07 березня 2007 року між банком і ОСОБА_3 було укладено договір №357/П, згідно з умовами якого банк відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування й не відновлювальну відкличну кредитну лінію на залишок строку на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єктів малого підприємництва «Іпотечний кредит» у розмірі 800 000 доларів США терміном до 07 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних. Відповідно до умов договору передбачено, що одночасно із укладенням кредитного договору відповідач повинен надати банку укладений договір страхування майна, переданого в іпотеку у забезпечення виконання зобов'язань, а саме - торгового комплексу у вигляді двоповерхового комплексу будівель, який складається з клубу-бару, торгової будівлі, навісу та вбиральні, розташованого по вул. Успенській, 2 у м. Одесі. У подальшому відповідач повинен був надавати банку докази сплати чергових страхов платежів на весь строк виконанням ним кредитного договору. Посилаючись на те, що відповідач не надав доказів сплати чергових страхових платежів, чим порушив умови кредитного договору, позивач просив стягнути достроково з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 800 000 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року скасовано, стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» зі ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2007 року № 357/П у розмірі 800 000 доларів США, яка складається зі строкової заборгованості за кредитом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 березня 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати ухвалу апеляційного суду й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 07 березня 2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № 357/П, згідно з умовами якого банк надав позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію у перші 18 місяців користування та невідновлювальну кредитну лінію на залишок строку, на споживчі цілі за програмою кредитування суб'єкта малого підприємництва «Іпотечний кредит» у розмірі 800 000 доларів США терміном до 07 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних.

На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору того ж дня між ПАТ АБ «Укргазбанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Слияние» (далі - ТОВ Слияние») було укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно у вигляді двоповерхового комплексу будівель, що складається із клубу-бару, торгової будівлі, навісу, вбиральні, розташованого по вул. Успенській, 2 у м. Одесі, які належать іпотекодавцю на праві власності.

На виконання умов кредитного договору предмет іпотеки було застраховано відповідно до договору добровільного страхування від 07 березня 2007 року № 03-1501-0045, укладеного між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова Група» і ТОВ «Слияние» в особі його директора ОСОБА_3, на строк з 07 березня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Також встановлено, що ОСОБА_3 з січня 2008 року не був продовжений договір страхування іпотечного майна на строк, в межах якого він зобов'язаний виконати всі зобов'язання за кредитним договором, тобто до 07 березня 2017 року, та не надано доказів сплати чергових страхових платежів, які передбачені умовами кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом.

Проте погодитися із такими висновками судів не можна з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України).

За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судами, строк дії договору добровільного страхування від 07 березня 2007 року № 03-1501-0045, укладеного між закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова Група» і ТОВ «Слияние» в особі його директора ОСОБА_3, встановлено з 07 березня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Договір припиняє дію та втрачає чинність, зокрема, у разі закінчення строку його дії (п. 112 договору страхування).

Разом з тим, відповідно до п. п. 3.3.10, 3.3.11 спірного кредитного договору позичальник зобов'язався одночасно з укладенням кредитного договору надати банку договір страхування іпотечного майна, докази сплати страхових платежів, які підтверджують дію договору страхування на строк не менший, ніж один рік; також, вчиняти всі необхідні для дійсності договору страхування нерухомого майна, зокрема, завчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

У п. 3.2.4 кредитного договору сторони домовилися про те, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань відповідачем за кредитним договором, забезпеченого іпотекою, зокрема, у разі неналежної сплати страхових платежів по договору страхування нерухомого майна, який вказаний у п. 2.1 вказаного договору.

Згідно зі ст. 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. ст. 257, 258 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Оскільки позичальник ухиляється від виконання свого обов'язку щодо страхування предмета іпотеки, що свідчить про триваючий характер порушення кредитного договору з його боку, і відповідно про право позивача пред'явити позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Отже, при вирішенні спору суди на порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК Українине врахував специфіки спірних правовідносин, оскільки предмет захисту в даних правовідносинах необмежений у часі, а отже, судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, відмова у задоволенні позову з мотивів пропуску строку позовної давності не відповідає нормам матеріального права, тому в силу ст. 338 ЦПК України це є підставою для скасування ухвалених у справі рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: А.О. Леванчук

М.І.Наумчук

І.К.Парінова

О.В.Попович