Номер провадження: 22-ц/785/1788/16
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.

За участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності, витребування майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, ТОВ Укральянс», третя особа - ОСОБА_5, ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу та довідки-рахунку недійсною, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013р. ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та після уточнення позову просив визнати за ним право власності на транспортний засіб - автомобіль AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1, 2007р. випуску, та витребувати цей автомобіль із чужого володіння ОСОБА_5 з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 та представником відповідача ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу цього транспортного засобу. В підтвердження укладення договору купівлі-продажу позивачу видано відповідна довідка-рахунок серія ВІА №0219961 від 15.10.2013p., з якої убачається, що позивачу продано транспортний засіб AUDI Q7, кузов НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013р.

Позивач стверджував, що 07.11.2013р. він звернувся до ТОВ «Укральянс» з проханням продовжити строк дії довідки-рахунку у зв'язку із закінченням терміну її дії. Цього ж дня довідку-рахунок було видано та зроблено відповідну позначку на карточці обліку транспортного засобу.

Виконавши усі дії щодо здійснення перереєстрації та звернувшись до органів міліції з проханням поставити на облік транспортний засіб, позивача повідомили про неможливість взяття на облік (постановки на облік) вказаного автомобіля у зв'язку із тим, що автомобіль перебуває в розшуку з 15.10.2013р. Транспортний засіб було вилучено із володіння позивача.

15.10.2013р. ОСОБА_4 звернулась до ЧЧ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України із повідомленням про те, що невстановлена особа шляхом довіри заволоділа автомобілем. Цього ж дня, за даними, наданими відповідачем нею скасовано довіреність. Однак, дій щодо сповіщення про це третьої особи, нею не було виконано і позивач придбав транспортний засіб в особи, яка діяла на підставі довіреності від 11.10.2013р.

19.11.2013р. старшим слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України у м. Києві Могильної І.В. проведений огляд місця події, а саме транспортний засіб. На момент огляду в автомобілі перебував ОСОБА_2, який пояснив, що придбав зазначений автомобіль та надав слідчому технічний паспорт на автомобіль, брелок - ключі від транспортного засобу. Автомобіль, технічний паспорт та брелок-ключі були вилучені під час проведення огляду місця події.

12.12.2013р. ОСОБА_4 за сохранною розпискою, що адресована слідчому Приморського РВ Козаковій Н.І., отримала транспортний засіб, технічний паспорт та один комплект ключів та зобов'язалась зберігати вказане майно (вилучене в ОСОБА_2 на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси про надання тимчасового доступу до речей від 02.12.2013 р.) до вирішення питання по суті.

24.12.2013р. згідно із обліковою карткою №32822069 транспортний засіб знято з обліку для реалізації вдруге, видана довідка-рахунок ВІА №129681 від 24.12.2013р. на ім'я ОСОБА_5

25.12.2013р. транспортний засіб зареєстровано на ім'я ОСОБА_5, а на автомобіль видано д/н НОМЕР_2.

Позивач вважає, що в даному випадку довідка-рахунок серія ВІА №029961, що видана ТОВ «Укральянс» 15.10.2013р., з якої убачається, що позивачу продано автомобіль AUDI Q7, далі вказано усі реквізити позивача і вбачається, що ним вказаний транспортний засіб отримано. Також вбачається, що вилучено номерні знаки «ТРАНЗИТ» НОМЕР_4, видано номерні знаки «ТРАНЗИТ» НОМЕР_5.

Усі розрахунки та домовленості щодо умов придбання вказаного транспортного засобу позивач здійснював із ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 11.10.2013р., облікової картки №28088946 від 11.10.2013р., номерного знаку для разових поїздок НОМЕР_4, свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 і в подальшому отримав грошові кошти від ОСОБА_2 в рахунок придбання транспортного засобу та передав останньому усі документи і брелок-ключ разом із автомобілем у володіння.

ОСОБА_2 також зазначав, що правочин, вчинений ОСОБА_4 щодо повторної постановки на облік та продажу транспортного засобу на ім'я ОСОБА_5, достеменно знаючи про наявність угоди із ним - є таким, що порушує публічний порядок, оскільки порушує права власності ОСОБА_2 на вказаний автобобіль, і в тому числі з підстав ч. 1 ст. 203 ЦК України має бути визнаний судом недійсним і застосовано відповідні наслідки цього.

Із зустрічним позовом до суду звернулась ОСОБА_4, яка після уточнення, позову просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки AUDI Q7, кузов НОМЕР_1, 2007р. випуску, укладений 15.10.2013р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА № 0219961 від 15.10.2013р., визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, укладений 07.11.2013р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, оформлений шляхом складання та видачі довідки-рахунку серія ВІА №058751 від 07.11.2013р.

Зазначала, що спірний автомобіль AUDI Q7, кузов НОМЕР_1 належав їй на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013р.

11.10.2013р. вона видала на ім'я ОСОБА_6 довіреність на право управління та розпорядження автомобілем, так як останній брав на себе зобов'язання провести реалізацію ТЗ за ціною, яку узгодить із нею та передасть їй кошти від реалізації. Ця довіреність була відкликана 15.10.2013р. у зв'язку з тим, що з боку ОСОБА_6 були вчинені дії, що містять ознаки шахрайства, з приводу чого вона, ОСОБА_4, 15.10.2013р. подала заяву до правоохоронних органів, на підставі якої було відкрите кримінальне провадження №0011262, внесене до ЄРДР 15.10.2013р. ЄО 11371 за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), попередньо кваліфікованого за ч.1 ст.190 КК України.

15.10.2013р. ОСОБА_6 був негайно повідомлений про скасування довіреності від 11.10.2013р. шляхом направлення йому на єдину відому ОСОБА_4 вказану у довіреності адресу ОСОБА_6 відповідного письмового повідомлення засобами транспортно-експедиційної кур'єрської служби ТОВ «ТЕКС Україна» за накладною №2366877 від 15.10.2013р., що підтверджується наданою до матеріалів справи довідкою ТОВ «ТЕКС Україна».

Отже, ОСОБА_6 знав про відсутність у нього з 15.10.2013р. повноважень на представництво інтересів ОСОБА_4 та, у зв'язку з цим, розумів про незаконність його подальших дій щодо укладання будь-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля.

Однак, незважаючи на дані обставини, тобто, на відсутність у ОСОБА_6 з 15.10.2013р. повноважень на представництво інтересів ОСОБА_4 внаслідок скасування довіреності та, у зв'язку з цим, його обізнаність про незаконність подальших дій щодо укладання буд-яких правочинів на відчуження спірного автомобіля, це не завадило ОСОБА_6 укласти договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі ОСОБА_2 спочатку 15.10.2013р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №0219961 від 15.10.2013p., а після його анулювання - 07.11.2013р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №058751 від 07.11.2013р.

З власником автомобіля, а саме з ОСОБА_4, не було досягнуто згоди на продаж та не узгоджена ціна продажу та коштів від продажу автомобілю ОСОБА_2, ОСОБА_4 не отримувала.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимогах ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_5 та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а зустрічний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

ОСОБА_6 у судовому засіданні розгляд позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_4 залишив на розсуд суду, пояснив, що на час укладення договору купівлі-продажу автомобіля не знав про недійсність довіреності.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 та її представник, заперечували проти позову ОСОБА_2, а вимоги ОСОБА_4 - підтримали.

ТОВ «Укральянс» надало до суду пояснення за позовом ОСОБА_4 та просило справу розглянути за його відсутності.

ОСОБА_7 у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином.

Рішенням суду від 18.12.2015р. у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_6, ТОВ Укральянс» та третя особа ОСОБА_7 до суду не прибули, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судом встановлено, що автомобіль AUDI Q7, кузов НОМЕР_1 належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт) НОМЕР_3, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11.09.2013р.

11.10.2013р. ОСОБА_4 була видана довіреність на управління та продаж вказаного автомобіля на ім'я ОСОБА_6 Зазначена довіреність була відкликана 15.10.2013р.

15.10.2013р. ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірного автомобіля зі ОСОБА_2 спочатку 15.10.2013р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №0219961 від 15.10.2013p., а після його анулювання - 07.11.201р., що було оформлено в торгівельній організації ТОВ «Укральянс» шляхом складання та видачі останньому довідки-рахунку серія ВІА №058751 від 07.11.2013р.

Суд першої інстанції правильно визнав, що за положеннями ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України встановлено, що особа, яка видала довіреність, може в будь-який час її скасувати. Припинення повноважень представника відбувається внаслідок одностороннього волевиявлення особи, яку він представляє.

Відповідно до абз. 3 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 «не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору)».

Суд першої інстанції визнав, що з розписки від 11.10.2013р. випливає, що договір укладався не від імені власника автомобіля ОСОБА_4, на підставі довіреності, а сам ОСОБА_6 розпорядився автомобілем, з подальшим переданням грошових коштів гр. ОСОБА_7, який не мав повноважень від власника отримувати грошові кошти за проданий належний ОСОБА_4 автомобіль, оскільки ОСОБА_6 не мав повноважень передавати грошові кошти третім особам.

Крім того, грошові кошти за проданий автомобіль від торгівельної організації ТОВ «Укральянс», в строки визначені ч.2 п.56 вищевказаного Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого Постановою КМ України від 11.11.2009р. за №1200, до ОСОБА_4 не надходили та вона їх ніколи не отримувала, що підтверджує те що, грошові кошти у розмірі 149 800 грн. ТОВ «Укральянс» за проданий автомобіль від ОСОБА_2 ніколи не приймало за довідкою-рахунком серія ВІА № 029961 від 15.10.2013р., так як відповідно розписці кошти в іншій сумі 36 000 доларів США передавалися іншій особі - ОСОБА_7, який не був власником ТЗ та не мав відповідних повноважень від власника автомобіля.

В силу ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За положеннями ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем спірного автомобіля, оскільки він не відповідає критеріям та умовам добросовісного набуття майна, визначеним у ст. 388 ЦК України.

При цьому, також неможливим є застосування норм ст. 388 ЦК України стосовно позовних вимог ОСОБА_2, оскільки автомобіль правомірно переданий ОСОБА_4 новому власнику ОСОБА_5

Судом також установлено, що 24.12.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було досягнуто домовленості про купівлю-продаж легкового автомобіля AUDI Q7, кузов № НОМЕР_1, 2007р. випуску.

Від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності від 19.12.2014р. діяв ОСОБА_11, який передав автомобіль ОСОБА_5, документи та ключі від нього, тобто набуття права власності та прийом - передача майна відбулася в повній відповідності до діючого законодавства України. Грошові кошти від продажу ТЗ передані ОСОБА_4, продаж здійснено за узгодженою з нею ціною.

25.12.2014р. в Центрі надання послуг, пов'язаних з реєстрацією з використанням транспортних засобів ГУМВС України в м. Миколаєві, автомобіль було зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 та виданий д/н НОМЕР_4.

Будь-які претензії один до одного у ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відсутні.

Отже, cудом першої інстанції вірно встановлено, що спірний автомобіль законно продано його попереднім власником ОСОБА_4 та на теперішній час правомірно знаходиться в нинішнього законного власника-ОСОБА_5

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні і зустрічного позову ОСОБА_4

Так, в силу ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стяття 658 ЦК України встановлює, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5, 6 ст. 203 ЦК України. Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

На підставі п.8 постанови Кабінету Міністрів України « Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин і механізмів» від 07.09.1998р. № 1388, реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості та інші. Документами, що посвідчують право власності на транспортний засіб відповідно до п. 8 вказаної постанови крім інших, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком № 1 до вказаних Правил.

Ураховуючи, що ОСОБА_2 у відповідності до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. №1338 не здійснив державну реєстрацію права власності на ТЗ на своє ім'я, а отже, ОСОБА_2 - не набув на нього права власності, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування, як про це йдеться мова у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький