Справа № 500/2395/16-ц
Провадження № 2/500/1807/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт проживання ОСОБА_3 (її матері) з нею за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 401, корп.. 12 , к.61, на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 01.04.2010 року, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2620 га (кадастровий номер №:01:002;0313, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №263886), мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу ОСОБА_4 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги повністю, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні від 13.06.2016р. пояснив, що ОСОБА_3 проживала і була зареєстрована за адресою: с. Першотравневе ізмаїльського району Одеської області, вул. Гагаріна, 127А. Перед смертю вона хворіла та мешкала у дочці ОСОБА_1 в м. Ізмаїлі.

В судове засідання на 29.06.2016р. представник відповідача не зявився, надав суду заяву від 25.05.2016р. про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6, сусідка та співробітниця позивача, яка пояснила, що мати ОСОБА_1 перед смертю жила у своєї доньки за адресою: м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 401 приблизно 3 роки до смерті. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона сусідка ОСОБА_1 та дійсно мати останньої перед смертю більше року проживала у доньки ОСОБА_8 за адресою: м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 401.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 3,2620 га, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Котлабух», частка (пай) №787, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 263886, виданого 02.02.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00017.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №222019 від 02.04.2010 року, виданого виконкомом Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, ОСОБА_3 померла 01.04.2010 року.

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить земельна ділянка площею 3,2620 га, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Котлабух», частка (пай) №787, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до заповіту, посвідченого 20.08.2009 року секретарем Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №22, ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві власності земельну ділянку розміром 3,2620 га, що знаходиться на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №263886, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією 02.02.2005 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів за №17 ОСОБА_1

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_3, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Спадкоємцем за заповітом є позивач.

Спадкоємець за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_9, який в установлений законом шестимісячний строк від прийняття спадщини після смерті матері відмовився, що підтверджено відповідною заявою від 31.05.2013 року поданої до Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області для Ізмаїльської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно довідки виконавчого комітету Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області № 1447 від 08.12.2004р. ОСОБА_3 на день смерті постійно проживала і була зареєстрована за адресою: с. Першотравневе ізмаїльського району Одеської області, вул. Гагаріна, 127А і разом з нею був зареєстрований, але не проживав ОСОБА_9.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, проте на час смерті 01.04.2010 року проживала разом із спадкоємцем ОСОБА_1 за однією адресою, а саме: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 401, корп. 12, к.61, що підтверджено, також, поясненнями відповідача та свідків, у звязку з чим спадщину позивач ОСОБА_1 прийняла фактично відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України.

На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області з приводу отримання свідоцтва про спадщину їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину листом від 22.01.2016 року №9/01-16, у звязку з тим, що було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно ст. 256 ЦПК України у судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суди встановлюють також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 256 ЦПК).

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику як для здійснення права на спадкування як спадкоємцю за заповітом в порядку ст. 1223 ЦК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація - це лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання, із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку уповноваженого на те органу. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Таким чином, саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215, 256 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, 401, корп.12, к.61, на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 01.04.2010 року, право власності на земельну ділянку площею 3,2620 га, яка розташована на території Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер :01:002:0313, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №263886, виданий 02.02.2005 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01.05.521.00017).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.06.2016р.

Суддя: ОСОБА_10