УХВАЛА іменем україни
03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

МостовоїГ.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в розмірі 178 431 грн 66 коп., з яких: відсотки за договором - 83 616 грн 57 коп., пеня - 94 815 грн 09 коп.

ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначило, що 19 квітня 2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 233, згідно з яким відповідачеві надано кредит в сумі 32 724 доларів США на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, зі ставкою 12 % річних для здійснення оплати за автомобіль Ssang Yong Rexton.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено двосторонній договір поруки від 19 квітня 2007 року № 253 між позичальником та ОСОБА_3 Цього ж дня укладено договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль.

Через невиконання боржником та поручителем умов договору ПАТ «Державний ощадний банк України» подано позов до суду про дострокове стягнення боргу із відповідачів та заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року стягнуто солідарно з відповідачів 254 452 грн 33 коп., нарахованих станом на 14 жовтня 2009 року. Судове рішення виконано у лютому 2014 року, тому збільшилась заборгованість за нарахованими відсотками, пенею на прострочений борг та на прострочені відсотки, яка станом на 05 травня 2014 року становить: відсотки - 83 616 грн 57 коп. (стягнення з 15 жовтня 2009 року до 31 березня 2014 року); пеня - 94 815 грн 09 коп. (стягнення з 15 жовтня 2009 року до 05 травня 2014 року).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 19 квітня 2007 року між філією Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 233, згідно з яким відповідачеві надано кредит в сумі 32 724 доларів США на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 квітня 2014 року, зі ставкою 12 % річних для здійснення оплати за автомобіль Ssang Yong Rexton.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено двосторонній договір поруки від 19 квітня 2007 року № 253 між позичальником та ОСОБА_3 Цього ж дня укладено договір застави № 2189, предметом якого є автомобіль.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно стягнуто заборгованість, яка станом на 14 жовтня 2009 року становила 254 452 грн 33 коп., з яких: за поточним кредитом - 202 182 грн 25 коп., прострочений кредит - 21 542 грн 84 коп., відсотки - 26 163 грн 78 коп., пеня на прострочений борг - 2 231 грн 01 коп., пеня на прострочені відсотки - 2 332 грн 45 коп.

Зазначене судове рішення обома боржниками виконувалось солідарно, ОСОБА_4 щомісячно вносив кошти до каси банку, що підтверджується наданими суду квитанціями, а щодо ОСОБА_3 - звернуто стягнення на заробітну плату: щомісяця відраховувалось по 40 % безпосередньо до банку, що підтверджується наданими бухгалтерією з місця роботи довідками. У судовому засіданні не знайшов підтвердження факт перерахування коштів спочатку до відділу ДВС, а потім до банку, як стверджував у суді представник позивача, що, на його думку, вплинуло на утримання виконавчою службою відповідних платежів.

26 лютого 2014 року заочне рішення суду виконане, у зв'язку із чим державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 26 лютого 2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, розглядаючи спір, зазначав, що на порушення вимог ст. ст. 192, 533 ЦК України кошти, які надходили до банку в рахунок виконання рішення суду, перераховувались у долари США, незважаючи на те, що борг стягнуто у національній валюті - гривні, з чим позичальник повністю погодився, рішення набрало законної сили.

Відповідно до п. 1.6 договору погашення заборгованості внаслідок виконання виконавчого документа здійснюється в порядку, визначеному виконавчим документом.

Стягнення за судовим рішенням відбулось у національній валюті, а відтак зарахування коштів, як визначено договором, більш того з переводом в іноземну валюту та за банківськими днями, суперечить положенням чинного законодавства, а відтак наданий банком розрахунок за договором після дострокового стягнення є неправильним.

Крім того, виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 квітня 2010 року було розстрочене до 19 квітня 2014 року, представник позичальника проти розстрочення не заперечував, про що вказано в ухвалі Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2012 року.

Строк дії договору закінчився 19 квітня 2014 року (п. 3.3.3).

Банком з 15 жовтня 2009 року до 05 травня 2014 року визначена заборгованість в сумі 178 431 грн 66 коп.

Судом також установлено, що 03 березня 2010 року (до ухвалення рішення суду від 28 квітня 2010 року) на погашення зобов'язань за кредитом ОСОБА_4 було сплачено 28 503 грн 95 коп. (2 500 дол. США), які на виконання п. 1.6 договору мали бути направлені банком на погашення відсотків за кредитом, які на той час становили 26 163 грн 78 коп., тобто на момент ухвалення рішення заборгованість за відсотками була погашена, а тому всі кошти, які надходили на виконання зобов'язань за кредитом, повинні були спрямовуватись на погашення за тілом кредиту, проте на порушення умов договору кошти і в подальшому зараховували на погашення відсотків, що підтверджується як наданим банком розрахунком заборгованості, так і квитанціями про сплату кредиту ОСОБА_4

Відповідно до п. 1.6 кредитного договору від 19 квітня 2007 року № 233 визначено порядок погашення зобов'язання: прострочені проценти за користування кредитом, строкові проценти за користування кредитом, прострочена основна сума боргу за кредитом, строкова сума основного боргу за кредитом, штрафні санкції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Заявляючи позов у травні 2014 року, банк посилався на те, що, оскільки позичальником своєчасно відповідно до умов договору не здійснювалася сплата за кредитом, після ухвалення заочного рішення від 28 квітня 2010 року збільшилася заборгованість за нарахованими відсотками та пенею на прострочений борг та на прострочені відсотки. Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість з 15 жовтня 2009 року до 05 травня 2014 року в розмірі 179 167 грн 52 коп., з яких: відсотки за договором - 83 986 грн 55 коп., пеня - 94 180 грн 97 коп. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а. с. 76) банк просив стягнути з відповідачів заборгованість станом на 05 травня 2014 року в розмірі 178 431 грн 66 коп., з яких: відсотки за договором - 83 616 грн 57 коп., пеня - 94 815 грн 09 коп.

Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 28 квітня 2010 року стягнуто солідарно з відповідачів 254 452 грн 33 коп., нарахованих станом на 14 жовтня 2009 року. 26 лютого 2014 року заочне рішення суду виконане, у зв'язку з чим державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 26 лютого 2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 1206цс15.

У свою чергу, суди зазначених вище норм матеріального та процесуального права, а також вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не врахували; не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не взяли до уваги роз'яснень п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Таким чином, відсутність реального виконання зобов'язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання.

При ухваленні рішення суди попередніх інстанцій повно та всебічно не з'ясували всіх обставин справи та передчасно зробили висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, чим допустили порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 28 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк Г.І. Мостова О.М. Ситнік