Справа № 2-4488/12 Головуючий у І інстанції Нікушин В.В.
Провадження № 22-ц/780/2803/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 19 13.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

13 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Журби С.О., Лівінського С.В.,

при секретарі Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_2, про стягнення грошових коштів, отриманих за попереднім договором, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 грошові кошти у сумі еквівалентній 200 000 доларів США на час розгляду справи, які були отримані ОСОБА_7 за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2006 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1 га (рілля), що розташована на території колективного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідно до умов якого сторони зобов'язались у термін до 29 вересня 2007 року укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. 12 жовтня 2006 року ОСОБА_7 отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства. Ціна земельної ділянки за основним договором становила 220 000 доларів США, з яких 200 000 доларів США було сплачено покупцем за попереднім договором у день його укладення. Передача земельної ділянки згідно умов попереднього договору здійснюється продавцем після укладення основного договору. Оскільки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений до 29 вересня 2007 року через наявність мораторію на дану категорію земель, встановленого пунктом 15 Перехідних положень ЗК України, зобов'язання, встановлене попереднім договором вважається припиненим. Зважаючи на те, що основний договір не був укладений з причин, які не залежали від сторін попереднього договору, грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США, отримані ОСОБА_7, який на момент укладення попереднього договору перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, позивач вважав, що вони підлягають поверненню йому.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2013 року позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, до якої приєднався згідно поданої ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасуваня рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1 га (рілля), що розташована на території колективного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за 220 000 доларів США.

Відповідно до умов договору сторони зобов'язались у термін до 29 вересня 2007 року укласти основний договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки.

Відповідно до п.2 попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору, ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_7 отримав грошову суму у розмірі 1010000 грн., що на дату підписання попереднього договору становило 200 000 доларів США. Також умовами попереднього договору передбачено, що при оформленні основного договору сума, що підлягатиме передачі буде зменшена на суму переданих за попереднім договором коштів, тобто на 1 010 000 грн. (200 000 доларів США).

У визначений договором строк до 29 вересня 2007 року основний договір купівлі-продажу земельної ділянки не був укладений у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до ЗК України щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів» від 19 грудня 2006 року №490-V, яким було внесено зміни до ЗК України від 25 жовтня 2001 року та накладено мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення до 01 січня 2008 року, тобто з незалежних від обох сторін причин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. Його спадкоємцями є його дружина ОСОБА_4 та діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 померла, її спадкоємцем є син ОСОБА_9, який прийняв спадщину.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 листопада 2013 року до участі у справі залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як правонаступників після смерті ОСОБА_7

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2013 року до участі у справі залучено ОСОБА_6 як спадкоємця ОСОБА_10, яка також прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7

Згідно ч.1 статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.657 ЦК України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

За ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлено особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

У п.1 Постанови №9„ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" від 06 листопада 2009 року Пленум Верховного Суду України звертає увагу на те, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відносини між позивачем і відповідачами регулюються ст ст.215, 216 ЦК України, а положення ст.635 ЦК України на спірні відносини не поширюються, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_3 1. відсутні.

Проте, такі висновки суду є необгрунтованими і такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 29 вересня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко A.B. та зареєстрований у реєстрі за №2277 (надалі - Попередній договір), за умовами якого сторони домовилися укладати не пізніше 29 вересня 2007 договір купівлі - продажу земельної ділянки (основний договір), за яким ОСОБА_7 зобов'язався передати v власність ОСОБА_3. земельну ділянку площею 1, 1 га (рілля), що розташована на території КСП імені Шевченка Гореницької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області, за ціною 1 010 000 грн., що становило еквівалент 200 000 доларів США за офіційним курсом НБУ, чинним на дату укладення попереднього договору (1 долар США = 5,05 грн.).

Відповідно до пункту 2 Попереднього договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору ОСОБА_3 передав. а ОСОБА_7 отримав грошову суму у розмірі 1 010 000 грн., що на дату підписання попереднього договору становило еквівалент 200 000 доларів США за офіційним курсом НБУ (1 долар США = 5,05 грн.). При цьому умовами попереднього договору встановлено, що при оформленні основного договору сума, що підлягатиме передачі ОСОБА_3 ОСОБА_7 буде зменшена на суму переданих за попереднім договором коштів, тобто на 1 010 000 грн. (еквівалент 200 000 доларів США).

Відповідно до положень ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Дані обставини свідчать про наявність у ОСОБА_7 та ОСОБА_3 волевиявлення саме на укладення попереднього договору, в якому зафіксовано зобов'язання про укладення в майбутньому договору купівлі - продажу земельної ділянки.

У строк до 29 вересня 2007 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки (основний договір) площею 1,1 га (рілля), що розташована на території КСП імені Шевченка Гореницької сільської Ради Києво-Святошинського району Київської області, з незалежних від сторін обставин, а саме, через наявність мораторію на дану категорію земель, встановлену пунктом 15 Перехідних положень ЗК України,

Згідно з положеннями ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, грошові кошти у сумі 1 010 000 грн. (еквівалент 200 000 доларів США), які за попереднім договором сплатив ОСОБА_3 ОСОБА_7, останній зобов'язаний повернути.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 1 вересня 2011 року помер.

За ч.4 ст.1231 ЦК України майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем , відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задоволити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Як вбачається зі спадкової справи, спадщину за законом, що залишилася після смерті померлого у вигляді земельної ділянки загальною площею 1,1045 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташована: Київська область, Києво-Святошинський район, Гореницька сільська рада, с.Гореничі, власником якої був ОСОБА_7, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення 4 сесії 25 скликання Гореницької сільради від19 вересня 2006 року №3/1, ринкова вартість якої станом на 31 жовтня 2013 року становила 1 015 255,00 грн.;

квартири АДРЕСА_1 згідно договору уступки права вимоги від 8 вересня 2006 року, вартість уступленого права вимоги оцінена в 170 905 грн. прийняли його дружина ОСОБА_4 та дочки: ОСОБА_5 та ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Спадщину за заповітом, що залишилася після смерті померлої ОСОБА_10 прийняв її син ОСОБА_6

На підставі ст.11 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно змінювати предмет чи підстави позову, у зв'язку з чим заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 у своїй позовній заяві (т.1, а.с.4-6) просив стягнути з відповідачів кошти у сумі еквівалентній 200 000 доларів США.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач просив ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги на суму 1 010 000 грн.

З огляду на вищенаведене, враховуючи частки кожного у спадковому майні, відповідно - 5/12; 1/3 та 1/4, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності скасування рішення і ухвалення нового, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково і стягнути з :

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 420833 грн. та 1140 грн. судового збору.

ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 336667 грн. та 1425 грн. судового збору.

ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 252500 грн. та 855 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 червня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 420833 та 1140 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 336667 грн. та 1425 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 252500 грн. та 855 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: