Проваження №2/202/17/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави посилаючись на те, що 28.09.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0D30AE00001604, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 18003 доларів США строком до 27.09.2011 року зі сплатою 10,56% річних. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір застави від 28.09.2006 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль Opel, модель Sintra, рік випуску: 1999, тип ТЗ легковий універсал, № кузова 4GDU0392XD195287, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору, був укладений договір поруки № 167 від 20.10.2010 року з поручителем ПАТ «А-Банк». Відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів, в звязку з чим станом на 05.04.2012 року виникла заборгованість у розмірі 23868,12 доларів США, що складає 190656,16 грн., яка складається з наступного: 9693,27 доларів США заборгованість за кредитом, 6894,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1122,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6158,65 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0D30AE00001604 від 28.09.2006 року в сумі 23868,12 доларів США здійснити вилучення предмету застави та передачі його у заклад (володіння) ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: Opel, модель Sintra, рік випуску: 1999, тип ТЗ легковий універсал, № кузова 4GDU0392XD195287, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет застави: автомобіль Opel, модель Sintra, рік випуску: 1999, тип ТЗ легковий універсал, № кузова 4GDU0392XD195287, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з відповідачів солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10000 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково.

Ухвалою суду від 29.05.2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

ОСОБА_1 подав до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», третя особа: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою суду від 17.10.2016 року даний позов було залишено без розгляду.

Представник позивача при новому розгляді справи підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Акцент-Банк» у судове засідання зявилася, позовні вимоги визнала.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що заставне майно автомобіль Opel, модель Sintra, рік випуску: 1999, який належить відповідачу, було незаконно вилучено співробітниками банку. Заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 не має, однак відсутнє підтвердження повного погашення заборгованості. Крім того, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №0D30AE00001604 від 28.09.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18003 доларів США зі сплатою 10,56% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.09.2011 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №0D30AE00001604 від 28.09.2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір застави автотранспорту від 28.09.2006 року, згідно з яким в заставу банку було передано автомобіль Opel, модель Sintra, рік випуску: 1999, тип ТЗ легковий універсал, № кузова 4GDU0392XD195287, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 05.04.2012 року у розмірі 23868,12 доларів США, що складає 190656,16 грн., яка складається з наступного: 9693,27 доларів США заборгованість за кредитом, 6894,20 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1122,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 6158,65 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися з вимого про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року, строк позовної давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і остаточність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, що мали місце в далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати недійними і недостатніми.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початку перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами кредитного договору №0D30AE00001604 від 28.09.2006 року погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, в рахунок чого вносяться кошти, початком позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання відповідачем кожного з цих зобовязань, а саме з 06 січня 2009 року.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13 та постанові Верховного Суду України по справі № 6-31цс15, які згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Згідно постанови Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15 у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Позивач не направляв досудову вимогу до відповідачів, а звернувся із даним позовом до суду 12.04.2012 року. Позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався. Таким чином, сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет застави.

Зобовязання за договором № 0D30AE00001604 від 28.09.2006 року було забезпечено порукою згідно договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеного з ПАТ «Акцент-Банк».

Відповідно до розяснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Пунктом 15 даної Постанови визначено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути обєднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні. Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічний висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає закриттю, повідомивши позивача, що розгляд даних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст. ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України, практикою Європейського суду з прав людини, висвітленої в рішенні «Стаббініс та інші проти Сполученого Королівства» від 22.10.1996 року, постановою Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, постановою Верховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-31цс15, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224, 3607 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко