Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/2587/15 Головуючий у 1 інстанції: Андрюшина Л.А.
№ провадження 22-ц/778/1216/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„17 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна, яке є обєктом спільної сумісної власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_2А про поділ майна, яке є обєктом спільної сумісної власності.

У позові зазначала, що з 02.12.2006 року по 01.07.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, після розірвання якого в судовому порядку сторони продовжували проживати однією сім'єю до 01.03.2015 року, до цього часу вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В подальшому, у зв'язку із погіршенням між сторонами стосунків через застосування з боку відповідача фізичного насильства, разом з малолітніми дітьми вона переїхала жити до своєї матері.

За час спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: у 2013 році диван «Марсель», вартість на час придбання 7500 грн., вартість на теперішній час 6300 грн., у 2012 році персональний комп'ютер б/у, 2012 року випуску, який складається з монітору марки «Samsung 19» та системного блоку чорного кольору, з 2-х ядерним процесором за 5000 грн., вартість на теперішній час 4000 грн., у 2012 році комп'ютерний стіл б/у за 500 грн., вартість на теперішній час 500 грн., у 2008 році телевізор марки «Samsung» сірого кольору за 5000 грн., вартість на теперішній час 1200 грн., у 2013 році ліжко двоспальне темно коричневого кольору з двома матрацами за 1500 грн., вартість на теперішній час 3000 грн., у 2013 році шафа двостворчата коричневого кольору за 1000 грн., вартість на теперішній час 1300 грн., у 2013 році комплект кухонних меблів, який складається з обіднього столу та двох табуретів білого кольору з сірими розводами за 500 грн., вартість на теперішній час 1000 грн., загальна вартість майна складає 17 300грн. 00 коп.

Крім того, ними за спільні кошти у 2013 році був придбаний автомобіль Mersedes -Benz, 1994 року випуску, за 9000 доларів США, що на час його придбання було еквівалентно сумі 72 000 грн. 00 коп.

На теперішній час вартість зазначеного автомобіля складає 131 330 грн. 00 коп.

Право власності на автомобіль було зареєстровано на ім'я відповідача.

Після фактичного розірвання між ними подружніх стосунків, відповідач одноособово, без її відома та згоди, розпорядився зазначеним автомобілем, який був ним знятий з реєстраційного обліку 10.03.2015 року, а на теперішній час автомобіль зареєстрований на іншу особу.

Таким чином, відповідач від продажу автомобіля отримав грошові кошти, які також є їх спільним майном.

Також під час спільного проживання були придбано коштовності: обручка золота жіноча 585 проби, вагою 5 гр., вартістю 2500 грн., її вартість на теперішній час становить 2100 грн., обручка жіноча золота 585 проби, з камінням фіаніт бірюзовий, вагою 2 гр., вартістю 2500 грн., вартість її на теперішній час становить 2000 грн., хрестик золотий 585 проби, вагою 3 гр., вартістю 2500 грн., його вартість на теперішній час становить 3700 грн., а всього загальною вартістю 7800 грн. 00 коп.

Названі речі є її коштовностями, були придбані для неї, тому є її особистою приватною власністю, однак після припинення подружніх стосунків залишилися у відповідача, який відмовляється їх повертати.

Враховуючи, що їй належить 1/2 частка зазначеного спільного майна подружжя, в тому числі і вартість автомобіля, вважає, що все перераховане майно має бути поділено між нею та відповідачем.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати факт спільного проживання її та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01.07.2010 р. по 01.03.2015 p., визнати коштовності, придбані для неї, її особистою приватною власністю, визначити належну їй частку у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 1/2 частки, провести поділ сумісного майна подружжя та виділити їй користування наступне майно: диван «Марсель», персональний комп'ютер, стіл комп'ютерний загальною вартістю 8500,00 грн., а в користування ОСОБА_2 виділити: телевізор марки «Samsung 19», ліжко двоспальне, шафу двостворчату, комплект кухонних меблів загальною вартістю 6700,00 грн.; витребувати у відповідача та передати їй наступне майно: диван «Марсель», персональний комп'ютер, стіл комп'ютерний, обручку золоту жіночу, обручку золоту з камінням фіаніт бірюзовий, хрестик золотий на загальну суму 18600,00 грн. та стягнути на її користь 1/2 частку від вартості автомобіля Mersedes-Benz, модель Е220 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, чорного кольору, у розмірі 65665,00 грн., а також стягнути на її користь судовий збір та витрати на правову допомогу.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна, який в подальшому уточнив.

У зустрічному позові не заперечував, що у зареєстрованому шлюбі сторони перебували з 02.12.2006 року, а після його розірвання рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2010 року продовжували мешкати разом за його зареєстрованим місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

01.03.2015 року ОСОБА_6 вирішила повністю розірвати шлюбні стосунки та, забравши дітей, пішла мешкати до своєї матері за адресою: м. Запоріжжя, вул. Західна, буд. 46.

Під час спільного проживання сторонами було придбано наступне майно: холодильник «ARISTON» вартістю 15000,00грн., пилосос вартістю 3000,00грн., ліжко полуторне з ортопедичним матрацем вартістю 2500,00грн., пароочисник вартістю 500,00грн., велосипед вартістю 3800,00грн., телефон SMARTPHN з пакетом «Відмінник» та аксесуарами, вартістю 1796,15грн., ноутбук «Asus» вартістю 4667,00грн., а всього на загальну суму 31263,15грн.

Вказане майно ОСОБА_3 у березні 2015 року вивезла з місця їх спільного проживання і перевезла у будинок своєї матері, де фактично проживає.

Крім цього, для переїзду їх родини в інше житло, а саме, в квартиру АДРЕСА_1, з метою окремого проживання від батьків, за домовленістю з матірю ОСОБА_6 - ОСОБА_7, якій належить ця квартира, у названому приміщенні був зроблений ремонт.

За період з 2011 року по 2013 рік на придбання будівельних матеріалів для ремонту були витрачені спільно набуті грошові кошти у розмірі 23612,76 грн., також придбані і змонтовані металопластикові вікна на суму 14370,00грн., всього витрачено 37982,76грн..

У 2013 році ним було придбано автомобіль Mersedes-Benz модель Е220 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, чорного кольору, однак не за спільні кошти, а за кошти, які для придбання автомобіля йому особисто передав його батько ОСОБА_8 , отже автомобіль належав йому на праві особистої власності.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд визнати холодильник «ARISTON», пилосос, ліжко полуторне з ортопедичним матрацом, пароочисник, велосипед, телефон SMARTPHN з пакетом «Відмінник» та аксесуарами, ноутбук «Asus», роутер, мишу, на загальну сумую 31263,15 грн., об'єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виділити їх у користування ОСОБА_6; визнати витрачені на ремонт кошти в сумі 37 982,76 грн. спільною власністю подружжя, розподілити їх по 1/2 частині між сторонами та стягнути 1/2 частину в сумі 18 991,38 грн. з ОСОБА_3 на його користь, автомобіль Mersedes-Benz, модель Е220 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 р.в. чорного кольору, визнати його особистою приватною власністю.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом та обєднано їх в одне провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01.07.2010 року по 01.03.2015 року.

Визнано обручку золоту жіночу 585 проби, вагою 5 гр., вартістю 2 100 грн., особистою приватною власністю ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1 / 2 частки автомобіля Mersedes-Benz, чорного кольору, модель Е220 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, 1994 року випуску, у розмірі 65 665 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, згідно ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім.»я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони не заперечували, що з 02.12.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 01.07.2010 року сторони продовжували мешкати разом за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 195-А.

З 01.03.2015 року шлюбні стосунки між сторонами були розірвані, ОСОБА_6, забравши дітей, пішла мешкати до своєї матері за адресою: м. Запоріжжя, вул. Західна, буд. 46.

Відповідно до роз»ясень п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особисто до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна спільного та виключення із його складу автомобіля Mersedes-Benz, модель Е220 ЗНГ, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, придбаного у 2013 році, суд, дослідивши та оцінивши у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України докази, які сторони надали по справі, дійшов висновку щодо недоведеності вимог зустрічного позову.

Висновки суду погоджуються з матеріалами справи та є обґрунтованими.

Так, на підставі наданих доказів суд дійшов до висновку, що золота обручка жіноча 585 проби, вагою 5 гр., вартістю 2100 грн., та телефон SMARTPHN з пакетом «Відмінник» та аксесуарами, як речі індивідуального користування, належать ОСОБА_6, а тому поділу між сторонами, як майно спільної сумісної власності, не підлягають.

Суд дійшов правильного висновку і про те, що заявлені ОСОБА_2 в якості спільного майна понесені витрати на ремонт квартири АДРЕСА_2 у сумі 37982,76 грн., не є наявним на час припинення спільного проживання об»єктом права спільної сумісної власності у розумінні ст. 61 СК України.

За висновком суду, спільним сумісним майном сторін являлися диван „Марсель вартістю 4229 грн., пилосос, пароочисник вартістю 630 грн., однак вказаним майном сторони в порядку ч.1 ст. 65 СК України розпорядилися за взаємною згодою при припиненні спільного проживання, отже спору щодо його поділу між ними фактично не існує.

Щодо майна у виді полуторного ліжка з ортопедичним матрацом вартістю 2500 грн. та велосипеда вартістю 3800 грн., то, виходячи з пояснень свідків та письмових доказів , суд визнав доведеним, що вказане майно, зокрема, ліжко з матрацом, було придбано за особисті кошти ОСОБА_7, а не сторін, крім того, назване майно було придбане виключно для забезпечення потреб неповнолітнього сина сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому в силу ст. 174 СК України до складу спільного майна, що підлягає поділу, не входить.

Стосовно іншого майна, яке кожна із сторін включила до складу спільного, то , відмовляючи у задоволенні вимог щодо його поділу, суд правомірно виходив з недоведеності належними та допустимими доказами як фактів наявності такого майна, так і придбання його саме сторонами за спільні кошти.

Сторони не заперечували, що придбаним 19.11. 2013 року автомобілем Mersedes -Benz, 1994 року випуску(т.1, а.с.237) на час розгляду справи ОСОБА_2 розпорядився без згоди ОСОБА_3

Відповідно до розяснень п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1 / 2 частки вказаного автомобіля у сумі 65 665 грн. 00 коп., суд взяв до уваги наданий первісним позивачем висновок ТОВ „Укрспецекспертиза від 27.02.2015 року щодо ринкової вартості автомобіля(т.1,а.с. 93-97), розцінивши його в якості належного та допустимого доказу, і який відповідачем ОСОБА_2 належним чином спростованим не був.

Доводи ОСОБА_2 про те, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 57 СК України використані на придбання цього автомобіля кошти у сумі 88 тис. грн.. являлися його особистою приватною власністю, оскільки були подаровані йому батьком, суд правомірно не прийняв до уваги, враховуючи, що письмовий договір дарування (т.1,а.с.70) не відповідає вимогам закону, так як не посвідчений нотаріально, як того вимагає ст. 719 ЦК України, а пояснення свідків з цього питання не є належними та допустимими доказами доведення цих обставин.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки фактично відображають позицію вказаної сторони, висловлену в ході розгляду справи і полягають в переоцінці доказів, які належним чином були досліджені та оцінені судом першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування чи зміну судового рішення відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, вони не доводять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: