У Х В А Л А

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство № 3», треті особи: приватне підприємство «Проектно-консультативне бюро «Хебітет», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, приватне підприємство «Коматек», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом повного знесення надбудови, заборони вчиняти в майбутньому будь-які дії, що призведуть до порушення права користування та розпорядження майном, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

22 березня 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 16, 376, 391, 396 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року, 18 березня і 16 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції зазначив, що позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суди попередніх інстанцій встановили, що відповідачами не порушено права позивача.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалами від 29 січня 2014 року і 18 березня 2015 року скасував рішення судів попередніх інстанцій і направив справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме суди не з'ясували чи порушуються відповідачами права позивачів на користування майном, яке перебуває у їх власності, унаслідок чого дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позовів.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 вересня 2015 року погодився з висновком суду першої інстанції, який встановивши, що внаслідок дій відповідача порушуються права позивача як власника квартири, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні правом власності.

У наданих для порівняння судових рішеннях та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «Банк «Український капітал», товариства з обмеженою відповідальністю «Київське будівельне підприємство № 3», треті особи: приватне підприємство «Проектно-консультативне бюро «Хебітет», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, приватне підприємство «Коматек», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тельбін-Комфорт», про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом повного знесення надбудови, заборони вчиняти в майбутньому будь-які дії, що призведуть до порушення права користування та розпорядження майном, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 12 січня 2016 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема