РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/17523/15-ц

Провадження № 2/638/913/16

11.02.2016 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

при секретарі Шептуха В.М.

з участю судового розпорядника ОСОБА_1

з участю позивача ОСОБА_2

з участю представника позивача ОСОБА_3

з участю відповідача ОСОБА_4

з участю представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання договору, визначення способу участі батька у вихованні дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на утримання ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором від 08.06.2015 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання договору, визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 06.12.2007 року і мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. До моменту розірвання шлюбу рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №658 від 05.11.2014 року визначено місце проживання дітей з матірю та порядок участі у вихованні дітей батька. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матірю. Також між позивачем та відповідачем 08.06.2015 року було укладено договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_8, яким визначено в тому числі обовязки ОСОБА_4 щодо не перешкоджання зустрічам батька із дітьми, надання та оформлення згоди на виїзд дітей за кордон для відпочинку з батьком у визначених договором випадках та порядку. ОСОБА_4 систематично допускалися істотні порушення договору, що є підставою для його розірвання, а також вирішення питання про порядок участі у вихованні дітей батька у судовому порядку. Після уточнення позовних вимог позивач просив розірвати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 року, визначити спосіб участі у вихованні дітей батька, який передбачає спілкування батька з дітьми без присутності матері на території фактичного проживання батька в м. Харків чи за межами м. Харкова на території України з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин першого, третього та пятого (за наявності у відповідному місяці) понеділка та середи місяця, другого та четвертого вівторка та четверга місяця, з 10 години 00 хвилин першої, третьої та пятої (за наявності у відповідному місяці) суботи місяця, другої, четвертої та пятої (за наявності у відповідному місяці) неділі місяця з можливістю ночівлі за бажанням дітей; спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні без присутності матері на території України чи за її межами на його розсуд; оздоровлення дітей без присутності матері протягом місяця в літній період та протягом тижня в зимовий період один раз на рік на території України чи за її межами на його розсуд; зобовязати ОСОБА_4 надати можливість та не чинити перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні, в тому числі за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, зустрічах з дітьми.

Позивач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 пред'явила зустрічний позов про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на утримання ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором від 08.06.2015 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача в судовому засіданні підтримали зустрічний позов і наполягали на його задоволенні.

Позивач ОСОБА_2 зустрічний позов не визнав, заперечував проти його задоволення з огляду на необґрунтованість вимог відповідача. Пояснив, що він виконав належним всі умовидоговору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 р., в той же час відповідач допускала систематичні істотні порушення умов договору.

Представник третьої особи- Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату, місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши доводи позивача та йогопредставника, відповідача та його представника, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 06.12.2007 року укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції внесено актовий запис №3259. Прізвище дружини після одруження ОСОБА_2.

Від шлюбу мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить довідка про народження, видана у відділі реєстрації та імміграції у місті Тель-Авів 26.06.2008 року (а.с.10) та доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у місті Києві 03.04.2013 року, актовий запис №977, свідоцтво про народження серії І-БК №343042 (а.с.12).

Батьком дітей у свідоцтвах про народження зазначений ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_4.

На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року (справа №638/19073/14-ц)шлюб між сторонами було розірвано.

Діти залишилися на виховання з матір'ю і проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтями 141, 153 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, а також мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Згідно статті 157 Сімейного кодексу України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»,питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Сторонами 08.06.2015 року було укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області ОСОБА_8, яким сторони урегулювали питання щодо здійснення особистих немайнових та майнових прав одне щодо одного та щодо їх спільних дітей (а.с.14-17).

Пунктом 3.3.2. договору визначено, що до спільних зобовязань батьків віднесено обовязок у випадках визначених договором, своєчасно надавати один одному оформлену у встановленому порядку згоду на тимчасовий виїзд з дітьми (дитиною) за кордон з метою відпочинку.

Відповідно до пункту 2.2 договору, у період шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дітьми та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном. Перевага надається тому з батьків, хто виїжджає разом з дітьми (дитиною) на відпочинок за кордон. При цьому батько має право брати дитину (дітей) на 1 тиждень протягом зимових канікул та на 1 місяць протягом літніх канікул.

Згідно пояснень позивача, влітку 2015 року позивач мав намір виїхати разом з дітьми (Давідом та Адель) на відпочинок до Ізраїлю в період з 14.08.2015 року по 30.08.2015 року.

Про зазначені плани позивач повідомив відповідача шляхом надсилання через нотаріуса відповідної заяви 22.07.2015 року з проханням оформити відповідну згоду (а.с.100).

Крім того, на адресу відповідача 30.07.2015 року позивачем було направлено телеграму та електронний лист аналогічного змісту (а.с.101-102).

Проте, протягом тривалого часу відповідач згоду не надавала.

12.08.2015 року о 12.15 годині та о 18.00 годині позивач отримав від відповідача дві телеграми, зі змісту яких вбачається, що 12.08.2015 року відповідач оформила нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон без матері у супроводі батька (а.с. 67).

Як пояснив позивач, обєктивно придбати проїзні квитки та оформити інші документи для виїзду дітей за кордон у запланований період за такий короткий проміжок часу позивач не мав можливості, а отже запланована поїздка не відбулася.

Відповідач, допитана у судовому засіданні як свідок, пояснила, що затримка з оформленням згоди на виїзд дітей за кордон булаповязаназ небажанням Давіда виїздити з батьком до Ізраїлю.

В той же час, положення пункту 3.3.2. договору закріплюють обовязок матері надати оформлену належним чином згоду на виїзд дітей за кордон, без привязки до бажання дитини. Наявність такої згоди будь-яким чином не порушує права дітей, а є лише виразом волі матері, та не означає, що поїздка реально буде здійснена.

Відповідно до пункту 2.1 договору, батько має право безперешкодно відвідувати дітей за місцем їх проживання, з урахуванням розпорядку дня кожного з дітей, завчасно попередивши про приїзд по телефону або за допомогою іншого засобу звязку, безперешкодно брати дітей (по одному або обох разом), за їх бажанням та з урахуванням стану здоровя, до себе до пяти разів на тиждень, в тому числі на кілька діб.

Зазначеному праву позивача кореспондує обовязок відповідача жодним чином не перешкоджати зустрічам батька із дитиною (дітьми) (пункт 3.1.4 договору).

Із журналу відвідувань, наданого до суду відповідачем, вбачається, що за період вересень 2015 рік початок грудня 2015 року, позивач був позбавлений можливості спілкуватися з дочкою без присутності матері, брати її до себе як це передбачено пунктом 2.1 договору.

Відповідні відмітки позивачем зроблено у журналі за 11.09.2015 року, 16.09.2015 року, 19.09.2015 року, 02.10.2015 року, 03.10.2015 року, 16.10.2015 року, 17.10.2015 року, 19.10.2015 року, 23.10.2015 року (а.с.59).

Як зазначив позивач, жодного разу за окреслений період ані ОСОБА_6, ані ОСОБА_7 не висловили свого небажання їхати з батьком, крім того не існувало і протипоказань за станом здоровя дітей на відвідування батька.

Відповідач, допитана у судовому засіданні як свідок, пояснила, що підставою для відмови було те, що позивач приїздив пізно ввечері, що унеможливлювало надання йому ОСОБА_7.

Проте, така позиція відповідача спростовується відомостями журналу відвідувань, з яких вбачається, що 16.09.2015 року, 19.09.2015 року, 16.10.2015 року, 17.10.2015 року позивач отримував відмову у побаченні з ОСОБА_7 в денний час: 11.00, 12.00, 14.00 години тощо.

Зазначене також спростовує твердження відповідача щодо режиму денного сну ОСОБА_7, адже позивач отримував відмову у побаченні з ОСОБА_7 в різні години дня, а не в певний визначений проміжок часу.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Метою укладення сторонами спірного договору було врегулювання спірних питань між батьками щодо їх участі у вихованні дітей, можливості безперешкодно спілкуватися батька з дітьми тощо. Таким чином, укладаючи спірний договір, позивач розраховував на можливість проводити час з дітьми, в тому числі брати їх до себе, виїздити з ними за кордон на відпочинок,однак внаслідок систематичного порушення відповідачем своїх зобовязань за договором, позивач протягом всього строку дії договору не мав можливості реалізувати свої права.

Суд погоджується, що внаслідок допущених відповідачем порушень своїх зобовязань за договором, позивач значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.За таких підстав позовні вимоги про розірвання договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_8 від 08.06.2015 року підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до вимог статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

В судовому засіданні не встановлено, що позивач характеризується негативно, він працює, має місце проживання і бажає спілкуватися з дітьми.

Суд вважає можливим погодитися із пропонованим позивачем порядком спілкування з дітьми, який враховує інтереси дітей, які є малолітніми, та інтереси матері.

Враховуючи те, що між колишнім подружжям склалися не дуже доброзичливі відносини, так як вони стали з'ясовувати спірні питання не шляхом знаходження компромісів в результаті мирного спілкування, а шляхом судових тяжб, та з урахуванням відносин, що складалися між батьком і дітьми суд вважає за можливе надати право батькові спілкуватися з дітьми без присутності матері.

Згідно зі статтею 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби.

Сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дітей, щодо зустрічі батька з дітьми і в інші часи, а також їх відпочинку.

Оскільки між сторонами існує спір щодо зустрічей батька з дітьми, а також були періоди, коли батько був позбавлений можливості зустрічатися з дітьми, суд вважає необхідним зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 в спілкуванні, в тому числі за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, зустрічах з дітьми.

Щодо вирішення зустрічного позову про стягнення заборгованості, суд не знаходить підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Позивач за первісним позовом надав до суду заперечення проти зустрічного позову та додаткові пояснення до заперечень, в яких зазначив про належне виконання з його боку п.4.5 договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 року.

На підтвердження надав до суду копії розписок від 25.06.2015 року на суму 4 220,00 грн., від 26.06.2015 року на суму 30 000,00 грн., від 14.07.2015 року на суму 2 600,00 грн., від 20.07.2015 року на суму 10 000,00 грн., від 19.08.2015 року на суму 2 800,00 грн., від 19.08.2015 року на суму 1 500,00 грн., від 14.09.2015 року на суму 1 200,00 грн., від 30.09.2015 року на суму 25 000,00 грн., 02.10.2015 року на суму 1 500,00 грн., 22.10.2015 року на суму 1 600,00 грн., на загальну суму 80 420,00 грн. виданих ОСОБА_4 про отримання коштів від ОСОБА_2, які підтверджують належне виконання останнім умов договору щодо надання утримання відповідачу за первісним позовом.

Виконання зобовязань за червень 2015 року позивачем за первісним позовом сторонами не оспорюється.

Таким чином, враховуючи заявлені позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення заборгованості за період липень грудень 2015 року в сумі 75 000,00 грн., не підлягають задоволенню, у звязку з відсутністю прострочення позивача за первісним позовом щодо виконання умов договору.

Покази свідків, допитаних в судовому засіданні, суд до уваги не бере, оскільки вони ані спростовують, ані підтверджують будь-які обставини, що стосуються предмету спору.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» (Заява №39948/06 від 18.12.2008 року, суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв'язки з дитиною, Держава повинна діяти так, щоб ці зв'язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім'ї, навіть якщо батьки не проживають разом…».

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання договору, визначення способу участі батька у вихованні дітей підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на утримання ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором від 08.06.2015 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213 -215 ЦПК України, ст.ст. 141, 151, 157, 159,161 Сімейного Кодексу України та ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання договору, визначення способу участі батька у вихованні дітей - задовольнити.

Розірвати Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей від 08.06.2015 року.

Визначити спосіб участі у вихованні дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, батька, який передбачає:

- спілкування батька з дітьми без присутності матері на території фактичного проживання батька в м. Харків чи за межами м. Харкова на території України з 15 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин першого, третього та пятого (за наявності у відповідному місяці) понеділка та середи місяця, другого та четвертого вівторка та четверга місяця, з 10 години 00 хвилин першої, третьої та пятої (за наявності у відповідному місяці) суботи місяця, другої, четвертої та пятої (за наявності у відповідному місяці) неділі місяця з можливістю ночівлі за бажанням дітей;

- спілкування з дітьми цілодобово у святкові дні без присутності матері на території України чи за її межами на його розсуд;

- оздоровлення дітей без присутності матері протягом місяця в літній період та протягом тижня в зимовий період один раз на рік на території України чи за її межами на його розсуд.

Зобовязати ОСОБА_4 надати можливість та не чинити перешкод ОСОБА_2 в:

- спілкуванні, в тому числі за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших засобів звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми;

- зустрічах з дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті грошових коштів на утримання ОСОБА_4 за нотаріально посвідченим договором від 08.06.2015 року щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей - відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: