АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого-судді Пилипчук Л.І.,

суддів Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на ? частину квартири,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме, автомобіля «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, р.н. АЕ 8638СІ, 2008 року випуску, шляхом визнання за відповідачем права власності на цей автомобіль та стягнення на її користь грошової компенсації за ? частину автомобіля.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 заявив зустрічний позов до ОСОБА_2, ОСОБА_4, уточнивши заявою від 08.02.2016р. /а.с.79/ Просив визнати недійсним правочин щодо надання ним згоди від 25.09.2014р. на укладення та підписання ОСОБА_2 договору дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_4, посилаючись на вчинення вказаних правочинів під впливом обману ОСОБА_2 Обман полягав в тому, що вони домовилися про розподіл спільного майна, згідно якого автомобіль переходив у його власність, а квартира з урахуванням інтересів дітей дружині, однак остання такою домовленістю ввела його в оману, внаслідок якого він позбувся частки у квартирі, а вона предявила позов про розділ автомобіля. Також просив визнати недійсним договір дарування від 07.11.2014 року вказаної квартири, оскільки він є фіктивним, бо вчинений без наміру настання правових наслідків.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, р.н. АЕ 8638СІ 2008 року випуску.

Припинено за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, р.н. АЕ 8638СІ, 2008 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію, що становить ? частину вартості автомобіля «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, р.н. АЕ 8638СІ, 2008 року випуску в сумі135 260 грн. 74 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 1596 грн. 21 коп.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вказує, що районним судом безпідставно не враховано усну угоду про добровільний поділ спільно нажитого майна, за якою спільно нажита квартира АДРЕСА_2 з усім майном, що знаходить у ній, залишається ОСОБА_2, а автомобіль «Mitsubishi Grandis» йому. Саме на підставі цієї угоди він 25.09.2014 року надав згоду на укладення договору дарування квартири ОСОБА_4 (матері позивачки).

Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо поділу автомобіля після того, як він надав згоду на переоформлення квартири на користь матері позивачки, вказує на недобросовісність позивачки та обман з її боку з метою заволодіти майном та позбавити його права на половину спільної квартири. На підтвердження цієї тези також посилається на фіктивність договору дарування, оскільки ОСОБА_4, як і раніше, мешкає у м.Дніпродзержинську, тобто фактичної передачі майна не відбулося.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2003року, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06 травня 2014 року./а.с.7,8/

Згідно договору купівлі-продажу від 28.10.2005 року на ім'я ОСОБА_2 придбана квартиру №159 по вул.Освітянській,,6 у м.Полтаві, яка нею подарована ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 07.11.2014 року./а.с.49-50/

ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою від 25 вересня 2014 року надав дозвіл на дарування ОСОБА_2 вказаної квартири ОСОБА_4 Згідно цієї заяви він підтвердив, що заява відповідає його волі, волевиявленню та дійсним намірам./а.с.52/

Під час шлюбу сторін на підставі договору №0806-13001 від 13.06.2008 року ОСОБА_3 придбав автомобіль «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, 2008 року випуску, реєстраційний номер АЕ 8638СІ ./а.с.9-11/

Після розлучення відповідач продовжує користуватися спірним автомобілем.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертиззи № 02-01 від 22.02.2016 року ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Grandis» 2.4 Sport AT 7 Seater комплектації S12, кольору А19, 2008 року випуску, реєстраційний номер АЕ 8638СІ. складає 270 521 грн. 49 коп./а.с.60-71/

Задовольняючи позов ОСОБА_2, районний суд виходи з положень ст.ст.60,70,71 СК України та визнав спірний автомобіль спільним майном подружжя, розділивши його шляхом визнання права власності на весь автомобіль за ОСОБА_3, припинення права ОСОБА_2 власності на ? автомобіля та стягнення на її користь грошової компенсації вартості цієї частки автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд керувався положеннями ст.ст.65,68 СК України та виходив з того, що ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою від 25.09.2014 року надав згоду на дарування ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3. Підстав для визнання фіктивним договору дарування не вбачається, як і доказів тиску чи обману під час надання згоди на укладення договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони грунтуються на повно з'ясованих фактичних обставинах, відповідних їм висновках та вірному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків місцевого суду не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням та переоцінки доказів.

Твердження відповідача про наявну на час розірвання шлюбу усну угоду про добровільний поділ спільної квартири та автомобіля, згідно якої автомобіль залишається йому, а квартира позивачці, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, як і не доведено, що погодження ним договору дарування сталося внаслідок обману з боку колишньої дружини.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

ОСОБА_3 заявив вимоги про визнання недійсною його заяву про згоду на відчуження квартири, яка є спільною власністю подружжя, з підстави вчинення зазначеної дії під впливом обману, та визнання недійсним договору дарування цієї квартири з підстав його фіктивності.

Згідно ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в обману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Частиною першою статті 229 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У розясненнях, викладених в пункті 20 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в обману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в обману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Аналіз зазначених норм права та розяснень дає підстави для висновку, що наведені у позові та доводах апеляційної скарги ОСОБА_3 мотиви, з яких він погодив відчуження колишньою дружиною спільної квартири, не спростовують дійсність як такого погодження, так і на дійсність самого договору дарування, оскільки не є істотними в розумінні цитованих положень закону.

Колегія суддів також не вбачає ознак фіктивності договору дарування, оскільки відповідно до п.7 договору під час його посвідчення дарувальник передає обдарованій ключі від зазначеної квартири та технічну документацію та сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу квартири від дарувальника до обдарованої./а.с.49/. Крім того, обдарована ОСОБА_4 здійснила державну реєстрацію свого права власності на спірну квартиру./а.с.51/ Отже, договір дарування є виконаним та не може бути кваліфікований як фіктивний.

Поділ автомобіля, який є спільною власністю подружжя, місцевим судом проведено у відповідності до норм сімейного права, що регулюють ці правовідносини. Присудження позивачці грошової компенсації за половину автомобіля, визначеної на підставі висновку експерта, є правомірним.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1