Справа № 377/35/16-ц Головуючий у І інстанції Орел А. С.
Провадження № 22-ц/780/3229/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 42 16.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

16 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні прав співвласника житлового приміщення, -

встановила:

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 18 березня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Зобовязали ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у проведенні ремонту у приміщеннях загального користування квартири ванній кімнаті, вбиральні, кухні та коридорі (позиції 1, 2, 3, 4 згідно технічному плану квартири).

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати на суму 1500 гривень, а також на користь держави судовий збір на суму 551 гривня 20 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 16 липня 1998 року, виданого ВП «Чорнобильська АЕС», квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 28.09.1996 р. за № 169/73.

З копії технічного паспорту на квартиру видно, що квартира посімейного, спільного заселення розташована на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 3-х кімнат жилою площею 43,5 кв.м., у т.ч. 1-а кімната 13,4 кв.м., 2-а кімната 12,8 кв.м., 3-а кімната 17,3 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., коридору 15,6 кв.м.. Квартира обладнана лоджією 3,3 кв.м.. Загальна площа квартири 74,7 кв.м..

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 13 березня 2015 року (справа № 377/31/15), яке набрало законної сили 30.07.2015 р., визнано, що розмір частки кожного: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5, у праві спільної сумісної власності у житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2, складає 1/4 частину квартири у кожного.

Цим же рішенням встановлено наступний порядок користування квартирою: виділено ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 у користування дві ізольовані жилі кімнати розміром 17,3 та 12,8 кв. м. (позиції 6,7) та дві лоджії площею 3,3 кв.м кожна, залишено у користуванні ОСОБА_2 третя жила кімната площею 13,4 кв.м. (поз. 5), ванну кімнату, вбиральню, кухню та коридор залишено в спільному користуванні (поз. 1,2,3,4).

Позивачкою укладено з КП «Житлово-комунальний центр» окремі договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04.12.2015 р. та про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 04.12.2015 р..

Згідно довідки ф. 3 від 16.01.2016 р. у квартирі зареєстровано місце проживання всіх чотирьох співвласників квартири.

25 квітня 2015 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7, змінивши прізвище на ОСОБА_7, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб та копіями сторінок паспорту.

ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку в жіночій консультації ДЗ СМСЧ-5 з діагнозом «Вагітність 21 тиждень», що підтверджено довідкою від 18.01.2016 р..

Протягом 2014 та 2015 років ОСОБА_3 та ОСОБА_6 неодноразово зверталися з заявами до Славутицького ВП Броварського відділу поліції про те, що ОСОБА_2 за місцем їх проживання провокує конфлікти на побутовому ґрунті та сварки і наніс побої, за що був попереджений, а також було відкрито кримінальне провадження, яке у подальшому було закрито за примиренням, що підтверджено копіями листа та висновків.

Питання конфлікту сторін у звязку з ремонтом квартири за їх зверненням розглядалось службою у справах дітей виконавчого комітету Славутицької міської ради, за результатами якого з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду, йому винесено попередження та розяснено право звернення до суду, що підтверджено копією листа.

З наданих копій замовлень на доставку товарів, товарних чеків, фіскальних чеків видно, що ОСОБА_3 придбала ванну акрилову, пєдестал для умивальника, умивальник, плитку лицювальну, декор, плитку для підлоги, сушарку для рушників, сантехнічну арматуру.

Згідно наданої копії акту обстеження та технічних умов КП «Житлово-комунальний центр» виявлено, що нова сушарка для рушників у спірній квартирі встановлена згідно технічних умов.

З наданих фотографій інтерєру квартири видно, що оздоблювальні матеріали стін мають забруднення та пошкодження внаслідок експлуатаційного зносу, плитка на підлозі у ванній кімнаті знята, плитка на стінах у ванній кімнаті відсутня, на стінах ванної кімнати залишки фарбування масляною фарбою, маються експлуатаційні пошкодження на краях ванни, сліди іржі, плісняви у місцях примикання до стін, демонтовані водопровідні труби, сантехнічні прилади застарілі, кінці нових труб для підведення води у ванну відірвані від стіни і зігнуті всередину, на стінах пошкодження.

Вирішуючи спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша).

Згідно правил ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша).

Згідно частини другої цієї статті розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (частина перша).

Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку (частина друга).

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина перша).

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку (частина друга).

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобовязані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право користування майном є однією з трьох правомочностей, що складають право власності на річ.

Користування майном полягає у отриманні, вилученні, споживанні його володільцем корисних властивостей, які має майно відповідно до свого цільового призначення.

Виходячи з цього, законним інтересом користувача є отримання максимальних корисних властивостей від майна. Цьому законному інтересу кореспондує інтерес користувача і обовязок власника щодо утримання майна у такому стані, який забезпечить найбільшу користь від нього і водночас не допустить порушення прав інших осіб внаслідок використання цього майна.

Тому суд вважає, що проведення позивачкою необхідного поточного та капітального ремонту спірної квартири за свій рахунок переслідує її законний інтерес, який не суперечить законним інтересам і правам інших співвласників квартири та багатоквартирного будинку в цілому, в т.ч. відповідача як співвласника квартири.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач та його представник переконливих обґрунтувань ненадання відповідачем згоди на проведення ремонту квартири не навели і будь-яких доказів порушення діями позивачки прав відповідача суду не надали, не довівши обставин, на які вони посилалися.

Виходячи з цього, суд вважає неправомірними і безпідставними дії відповідача, якими він перешкоджає позивачці у реалізації нею законного інтересу до проведення ремонту приміщень квартири для забезпечення права користування приміщеннями квартири, що перебувають у їх спільному користуванні.

Разом з тим, судом першої інстанції не встановлено, що відповідач порушує інші правомочності права власності позивачки, а саме право володіння та розпорядження, у звязку з чим суд правильно вирішив, що позов необхідно задовольнити частково.

У звязку з викладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не містять жодних доказів які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: