Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/2183/15 Головуючий у 1 інстанції: Антоненко М.В.
№ провадження 22-ц/778/409/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який в ході розгляду уточнювався, до ТОВ «Порше мобіліті» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору.

У позові зазначала, що 16.03.2012 року між нею та відповідачем підписано кредитний договір № 50003385 із загальними умовами кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року.

Зазначений договір з умовами підписані сторонами із визначенням їх змісту на основі стандартної форми, запропонованої відповідачем для будь-яких клієнтів-фізичних осіб, з чисельними порушеннями прав позичальника.

За умовами договору відповідач зобов'язався надати кредит в сумі 127 898 грн. 44 коп. на умовах 9,90% річних строком на 60 місяців, на споживчі цілі: для придбання легкового автомобіля марки VW, модель Polo.

Усі платежі повинні сплачуватися у гривнях і підлягають сплаті за розрахунком відповідно до обмінного курсу гривні до долара США, встановленим "КІБ " ПАТ "Креді ОСОБА_3".

Згідно п.п.1.3., 1.3.1., 1.3.2 загальних умов кредитування застосовується еквівалент іноземної валюти у розрахунках між сторонами договору та встановлюється порядок такого розрахунку, отже даний договір фактично вбачає валютні операції, для яких є свій порядок регулювання, зокрема, наявність ліцензії на валютні операції, обов'язок відповідача попередити позичальника про валютні ризики тощо.

Крім того, її фактично зобов'язано сплачувати фіксовану суму доларів США (згідно графіку), а не фіксовану суму гривень за гривневим кредитом, яка теж зазначена у графіку погашення заборгованості.

Таким чином, відповідачем порушено ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", яка, зокрема, передбачає, що надання (отримання) споживчого кредиту в іноземній валюті на території України забороняється.

Розмір щомісячного платежу по цьому кредиту безпідставно постійно збільшувався, хоча повинен становити 2 711 грн. 17 коп., але відповідач посилався на збільшенням курсу долара, який не є валютою кредиту, отже вона не повинна нести валютні ризики за гривневим кредитом.

Положення п.п.1.3.,1.3.1.,1.3.2, 2.4 загальних умов кредитування, за якими передбачаються зміни в витратах позичальника за формулою відповідно до зміни курсу долара США, крім відсоткової ставки, вважає несправедливими, а відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Крім того, її боргові зобов'язання за п.п.1.3.,1.3.1.,1.3.2, 2.4 загальних умов кредитування кредитного договору № 50003385 у договорі були визначені не у грошовому виразі, а за формулами відповідача по кожному місяцю, що суперечило п.6 ч.1.ст.б Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Графіком погашення кредиту, узгодженим сторонами, сума платежу за розрахунковий період передбачена в розмірі 2 711 грн. 17 коп. щомісяця, при цьому будь-які вказівки щодо можливої зміни суми сплати відповідно до формул в графіку відсутні.

В результаті розбіжність між розміром щомісячного платежу, визначеного графіком, та розміром виставлених рахунків в зазначених пунктах загальних умов кредитування кредитного договору, є платою за кредитом, розмір якої змінювався відповідно до комерційного курсу "КІБ " ПАТ "Креді ОСОБА_3" долара США до гривні та, як наслідок, значно збільшив розмір щомісячного платежу, в цьому розмірі в грошовій сумі платіж згідно графіку не був визначений.

Таким чином, сума платежу по виставленому рахунку за розрахунковий період являлась постійно змінюваною, що суперечить чинному законодавству, а саме, порушує ст.ст.203, 215, 216, 217, 218, 228 ЦК України, п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 11, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» і з цих підстав п.п.1.3.,1.3.1.,1.3.2,2.4 загальних умов кредитування кредитного договору є недійсними.

Також перед укладанням кредитного договору їй не було надано інформації для здійснення свідомого вибору про кредитні умови.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати недійсними п.п. 1.3.,1.3.1,1.3.2 загальних умов кредитування кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті», визнати недійсним п.2.4 загальних умов кредитування кредитного договору в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, суд послався на його безпідставність.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що істотна зміна становища щодо виконання зобов»язань за кредитним договором, внаслідок підвищення іноземної валюти та ріст суми боргу, який необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору. Крім того, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов»язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов»язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов»язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Висновки суду погоджуються з фактичними обставинами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.

Судом встановлено, що 16.03.2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50003385, із Загальними умовами кредитування, які є додатком до кредитного договору.

За умовами договору відповідач зобов'язався надати кредит в сумі 127 898 грн. 44 коп., що еквівалентно 15937,50 доларів США, строком погашення 60 місяців під процентну ставку 9,90% річних для придбання легкового автомобіля марки VW, модель Polo(т.1 , а.с.7-14).

Також в цей же день був укладений додатковий договір про надання кредиту у розмірі 31 158, 45 грн., що еквівалентно 3825 доларів США, для сплати страхових платежів(.т.2, а.с.48-51).

Відповідно до п.п.1,3; 1.3.1; 1.3.2 Загальних умов кредитування, як додатку до кредитного договору, підписаних сторонами, останні погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти.

Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладання кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід»ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Позитивне або від»ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладання кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується, як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов кредитного договору.

Компанія має право вимагати, щоб платежі у погашення кредиту були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (НБУ або іншого українського комерційного банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд компанією без обмежень щодо кількості таких вимог на протязі дії кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода позичальника. Компанія повинна повідомити про свій намір щодо зміни обмінного курсу за 7 робочих дні до дати відповідного платежу, який має бути сплачений позичальником.

Умовами п. 2.4 передбачено умови нарахування процентів, згідно яких проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіку погашення кредиту(т.1,а.с.11-14).

Дослідивши вказані умови договору та інші докази по справі, суд надав їм належну оцінку відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, врахував фактичні обставини справи та положення ст.ст. 524, 533, 652, 1054 ЦК України, а тому дійшов правомірного висновку, що умови договору про погашення боргу у національній валюті в еквіваленті до іноземної валюти не суперечать закону.

За положеннями ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків.

Сторони є вільними в укладанні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Перевіривши законність укладання кредитного договору, зокрема, умов опорюваних позивачем пунктів Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50003385 від 16.03.2012 року, суд дійшов обґрунтованого висновку, що при укладанні договору сторонами були дотримані вимоги ст.ст.626- 628 ЦК України, порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачв» допущено не було, оскільки доводи позивача про те, що кредит надавався в іноземній валюті належними та допустимими доказами доведені не були, як і самими умовами договору.

Вирішуючи спір по суті, суд правильно застосував положення ст. 533 ЦК України, якими передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом або іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується з приписами ст. 524 ЦК України , згідно з якими зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов»язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов»язань івіноземній валюті.

Отже оспрювані позивачем умови договору щодо погашення кредиту в еквіваленті до іноземної валюти законом не заборонені і не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

Виходячи з положень ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», то до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Оспорювані позивачем умови договору несправедливими у розумінні названих вище норм Закону не являлись.

Крім того, відповідно до п.9.5 Загальних умов кредитування, які є невід»ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердила, що відповідач належним чином ознайомив її, зокрема, з інформацією, передбаченою ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно п.9.6 цих умов, позивач підтвердила, що їй надано вичерпну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника(т.1,а.с.14).

Ті докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично наведені доводи зводяться до переоцінки доказів та до незгоди з висновками суду першої інстанції, правильність яких вони не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2015 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: