У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом посилаючись на те, що вона працювала на посаді старшого інспектора з кадрів НІЕЗ «Переяслав» з 21 липня 2010 року по 20 квітня 2011 року. 21 квітня 2011 року була звільнена із займаної посади наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» № 44-ОС від 20 квітня 2011 року.

Рішенням суду позивача було поновлено на роботі з 21 квітня 2011 року та було вирішено стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Адміністрація відповідача в частині поновлення її на роботі не виконувала рішення суду до 01 вересня 2014 року, не дивлячись на негайність його виконання.

Внаслідок довготривалого невиконання рішення суду їй були заподіяні моральні страждання, оскільки це спричинило для неї втрату нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації життя, вона не могла нікуди відлучатися з дому, щоб не пропустити листа із викликом на роботу. У зв'язку з не поновленням на посаді, не було вчасно перераховано її заробітну плату, що вплинуло на розмір надбавки та призначення пенсії.

З урахуванням наведеного, просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі в розмірі 86 309,10 грн та моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 28 серпня 2013 року по 01 вересня 2014 року в розмірі 86 309,10 грн, вирахувавши із цієї суми відповідно до Податкового кодексу України податки, збори чи обов'язкові платежі, та 450,00 грн понесених нею судових витрат. В частині стягнення середнього заробітку за один місяць допущено негайне виконання рішення. Стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн моральної шкоди. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, зазначено, що до стягнення з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 28 серпня 2013 року по 01 вересня 2014 року в розмірі 59 176,70 грн з вирахуванням відповідно до Податкового кодексу України податків, зборів та інших обов'язкових платежів. В решті рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення апеляційного суду тазалишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, апеляційний суд виходив з того, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення ухвали без змін, оскільки судом апеляційної інстанцій не було допущено порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 2 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова