РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіній А.Г.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Вказував, що відповідачі є споживачами послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. За період з 01.07.2011 р. по 31.03.2013 р. за відповідачами внаслідок несплати утворилась заборгованість в сумі 5405 грн. 09 коп., що є порушенням вимог п.5 ч.3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», № 1875-IV від 24.06.2004 р., п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630.

У звязку з цим просила задовольнити позовні вимоги та судові витрати стягнути з відповідачів по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності від 10.05.2012 року №38-2072/470 підтримала позов з підстав в ньому наведених, просила суд поновити строк позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з 12.05.2015 року та не застосовувати його взагалі через скрутне матеріальне становище підприємства. В попередньому судовому засіданні представник ОСОБА_4 (а.с.5 зворотна сторона) вказувала, що сума заборгованості за період з 01.05.2012 року по 31.03.2012 рік становить 2842 грн. 55 коп.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявила до суду клопотання про застосування судом строків позовної давності до позовних вимог позивача, а також вказувала, що взагалі вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки відповідачами було виконано свій обовязок перед позивачем по сплаті коштів за теплопостачання та гарячу воду у період з 01.07.2010 року по жовтень 2015 року включно. Долучила до справи письмові заперечення, підписані нею та другим відповідачем ОСОБА_3 (а.с.18-39).

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не зявилась, була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, відповідачі зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_1 (колишня вул. Командарма Корка) у м. Харкові по теперішній час (а.с.11,12).

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймачі зобов'язані вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів, встановлених обласними державними адміністраціями.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач послуг повинен сплачувати за надані житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з наданих суду документів відповідачі не регулярно та не в повному обсязі сплачували плату за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у період з 01.07.2011 року по 31.03.2015 року, у зв'язку із чим за цей період часу утворилася заборгованість (а.с.4-5).

Відповідно до ст. 67 ЖК України, до комунальних послуг відноситься водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги; плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг

Так, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до вимог ст.ст. 13-16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» - послуга по централізованому опаленню надається своєчасно, безперебійно, за виключенням часу перерви на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, належної якості та підлягає оплаті.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори, правочини, інші юридичні факти.

Згідно зі ст. 509 ЦК України - зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України (в тому числі і з юридичних фактів).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, сплатити гроші тощо).

З обставин справи вбачається, що хоча між сторонами по справі не укладено письмового договору на оплату послуг з теплопостачання, проте, позивач фактично їх надавав, а відповідач раніше здійснювали оплату за надані послуги, але не в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.510 ЦК України, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

У даному випадку позивач, виконавши свої зобов'язання з надання послуг, має законні підстави вимагати від споживача оплати за надання цих послуг.

Окрім цього, частиною 1 ст.218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність.

Тобто, у судовому засіданні встановлено, що між сторонами фактично існували і існують правовідносини по наданню послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води і користування такими послугами, які випливають із зазначених вище нормативно-правових актів. Позивач виконував свої зобов'язання по наданню таких послуг, відповідачі є споживачами цих послуг та зобов'язання по їх оплаті у повному обсязі не виконували.

Щодо посилань відповідачів на те, що на момент подання позову у них не було заборгованості перед позивачем, то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до розрахунку заборгованості, який складений за період з вересня 2001 року по березень 2015 року судом вбачається, що відповідачі відповідно до колонки «14» - «Надходження оплати» не виконували свій обовязок по сплаті кожного місяця нарахованих до сплати платежів, а робили одноразові сплати у деякі місяці року у сумі, що перевищувала нараховану за один місяць суму, тобто тим самими робили погашення попередньої заборгованості (а.с.4-5). Так, наприклад, за період до 01.07.2010 року відповідачі сплатили 10245 грн. 40 коп. при нарахуванні 15292 грн. 99 коп. та в подальшому борг, що залишився, погашався з платежів, що вносили відповідачі вже після 01.07.2010 року.

Отже, суд прийшов до висновку, що до 01.07.2011 року, тобто до часу, з якого позивач заявляє свої позовні вимоги, у відповідачів існувала заборгованість, яка в подальшому погашалась платежами, які вносились відповідачами, тобто борг гасився у порядку календарної черговості, оскільки передбачений Законом обовязок щодо вчасності внесення плати за комунальні послуги є імперативним та не містить у собі ніяких підстав для звільнення щодо його виконання.

Разом з тим, розрахунок заборгованості був перевірений судом, відповідає встановленим у визначеному законом порядку тарифам, відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що існують оплачені ними суми, що не були враховані у розрахунку позивача.

А тому, послання відповідачів на відсутність у них боргу перед позивачем на час звернення позивача до суду є безпідставними.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності за вимоги, які виникли у період з 01.07.2011 року по 30.04.2012 рік, суд визнає обґрунтованими, оскільки статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Як вбачається із частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, КП «ХТМ» у 12.05.2015 року звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання.

Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 13 травня 2015 року у прийняті заяви про видачу судового наказу було відмовлено та розяснено право заявнику КП «Харківські теплові мережі» заявити свої вимоги у позовному провадженні (а.с.6).

Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу.

Тобто, у суду є підстави вважати, що 12.05.2015 року було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається судом, відповідач в судовому засіданні заявила клопотання про застосування позовної давності у частині стягнення заборгованості за межами строку позовної давності.

Представник позивача не надав доказів поважності причин пропуску позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача за період з 01.05.2012 рік по 31.03.2015 рік, а вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного терміну, а саме за період з 01.07.2011 рік по 30.04.2012 рік є такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в сумі 2842 грн. 55 коп.

Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачів в частковому прядку пропорційно до задоволених вимог (53 % позовних вимог було задоволено) у загальному розмірі 645 грн. 54 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Закону України «Про житлово - комунальні послуги», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (на р/р 13 у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харкова, МФО 351823, ) суму заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2012 року по 31.03.2015 року у розмірі 2842 грн. 55 коп.

Стягнути в частковому порядку з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (на р/р 13 у ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», м. Харкова, МФО 351823, ) витрати по оплаті судового збору у розмірі 322 грн. 77 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 січня 2016 року.

Суддя Якуша Н.В.