АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/313/2016 р. Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2016 року лютого місяця 10 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівБазіль Л.В.
Прокопчук Л.П.
за участю секретаряПрушинської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_6, треті особи - Суворовський районний відділ у м. Херсоні Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, ОСОБА_9 про позбавлення права користування житловим приміщенням, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.03.2014 р. йому належить ? частина двокімнатної квартири АДРЕСА_1. Інша ? частина квартири належить ОСОБА_9 Відповідачі були вселені до спільної квартири, як члени сім'ї спадкодавця ОСОБА_10, а тому вважає, що з переходом права власності в порядку спадкування до нього вони втратили право користування зазначеною квартирою. На його прохання останні відмовляються звільнити квартиру, що порушує його права як власника.

Уточнивши позовні вимоги, просить позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням, усунути перешкоди в користуванні ним шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_5 подав на рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. Апелянт посилається на неналежну оцінку судом доказів та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зазначив, що у вказаній квартирі ОСОБА_6 проживає разом із своєю матір'ю ОСОБА_8 з 2007 року. В спірну квартиру апелянт та його мати вселилися на прохання власниці ? частини квартири ОСОБА_10, яка потребувала сторонньої допомоги та проживала в квартирі сама. Співвласник ОСОБА_9 на момент вселення була неповнолітньою особою і проживала в Іспанії, де знаходиться й до цього часу.

Також зазначив, що вони не чинять ніяких перешкод ОСОБА_7 у користуванні квартирою.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, районний суд, пославшись на ст. 319, 321, 391 ЦК України, виходив з того, що відповідачі, як члени сім'ї колишнього власника квартири, після переходу права власності до іншої особи, втратили право на користування нею, а тому підлягають виселенню на вимогу нового власника.

Колегія суддів з таким висновком районного суду погоджується.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Виходячи з наведеного, право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2006р. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 придбали у власність по ? частині квартири АДРЕСА_1. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з жовтня 2007 року зареєстровані в АДРЕСА_1. (а.с.8).

ОСОБА_8 - донька співвласника ? частини квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_6 - внук останньої, були вселенні в квартиру як члени її сім'ї.

Після смерті ОСОБА_10 позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі цього став новим співвласником ? частини вказаної квартири. Співвласниця квартири ОСОБА_9, яка є племінницею померлої, у даній квартирі не проживає, оскільки виїхала на постійне місце проживання до м. Барселона в Іспанії, згоди на вселення відповідачів до квартири вона не давала і членами її сім'ї вони ніколи не були. ОСОБА_9 надала суду першої інстанції заяву про розгляд справу за її відсутності, просила задовольнити позов ОСОБА_7 та виселити відповідачів з її квартири (а.с.71).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідачі набули права користування спірною житловою площею зі згоди попереднього власника ? частини квартири ОСОБА_10 і їх право є похідним від права власності колишнього власника. Членами сім'ї позивача ОСОБА_7, а також ОСОБА_9 вони не є, згоди на їх вселення зазначені особи не давали, а тому відповідачі втратили права на спірну квартиру.

За таких обставин колегія суддів вважає, що під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Колегія суддів не може врахувати посилання апелянта на положення ст.156 ЖК, оскільки ця норма передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника житла. У даному ж випадку власник житла змінився, а тому й члени його сім'ї втратили право на користування житлом.

Посилання апелянта на ст.9 ЖК, яка гарантує право на житло також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи, а апелянт таке право втратив зі зміною власника житла.

Отже підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Поілкарпова

Судді Л.В. Базіль

Л.П. Прокопчук