Ухвала

іменем україни

19 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Мазур Л.М., ПисаноїТ.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що відмовився від права на спадщину, визнання єдиним спадкоємцем та власником цілої квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку у майні, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання таким, що відмовився від права на спадщину, визнання єдиним спадкоємцем та власником цілої квартири.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, на яку йому 21 грудня 1999 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. У вересні 2014 року син померлої ОСОБА_5 почав претендувати на частку у квартирі в порядку спадкування, проте протягом встановленого строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, у володіння квартирою протягом цього строку не вступив.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати ОСОБА_5 таким, що відмовився від спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_7, яка складається з квартири АДРЕСА_1 а також визнати ОСОБА_4 єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 та власником цілої квартири за вищезазначеною адресою.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частку у майні, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на день смерті ОСОБА_7 він був зареєстрований та проживав у спірній квартирі, а тому є таким, що прийняв спадщину, що залишилась після смерті матері. Між ним та ОСОБА_4 існувала домовленість про те, що ОСОБА_5 буде проживати у квартирі ОСОБА_4 АДРЕСА_2 Проте, у травні 2014 року Кузнецовським міським судом Рівненської області за позовом ОСОБА_4 прийнято рішення про виселення ОСОБА_5 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. Після цього ОСОБА_5 стало відомо, що право власності на цілу квартиру АДРЕСА_1 що залишилась після смерті його матері, належить ОСОБА_4 В матеріалах спадкової справи до майна померлої ОСОБА_7 наявна його заява про відмову від спадщини, проте з такою заявою він до нотаріальної контори не звертався, у заяві міститься посилання на його недійсний паспорт. Причиною пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що ОСОБА_4 приховав від нього факт прийняття спадщини. Видане нотаріусом свідоцтво про право на спадщину порушує його права на спірну квартиру.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, ОСОБА_5 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю один місяць, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 1999 року, видане на ім'я ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, визнати недійсною його відмову від спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_7

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі за безпідставністю.

У задоволенні позовної вимоги зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

У задоволенні інших вимог зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно скасовано й у цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 1999 року, видане Кузнецовською державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 337 ЦПК України установлено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 строк на звернення до суду за захистом порушеного права не пропущено, оскільки про порушення свого права відносно власності на частину квартири, яку він отримав після смерті матері, стало відомо у березні 2014 року після рішення суду про виселення його із квартири ОСОБА_4

Також, судом зроблено правильний висновок про те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу УРСР ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 з моменту її відкриття та факт отримання чи неотримання ним свідоцтва на спадщину не впливає на його право власності.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог чинного ЦПК України на стадії касаційного розгляду справи неприпустимо.

У іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому в силу вимог ч. 3 ст. 332 ЦПК України це рішення підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О.Писана