РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 521/1604/15-ц

№ 2/521/312/16

14 червня 2016 року

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Борисової Ю.Є., Варналій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання реконструкції квартири самочинним будівництвом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про знесення самочинно збудованого балкону. Згодом, змінивши предмет позову, ОСОБА_1 пред'явила позов до ОСОБА_2, залучивши в якості третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просила визнати реконструкцію квартири № 6 по вул. Фонтанська дорога, буд. 8, корпус 1 в м. Одесі, яка полягала в прибудові співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 балкону площею 2.1 кв. м. до кімнати площею 23.5 кв. м. незаконною та самочинним будівництвом.

Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач є власником 266/1000 частки квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8, корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі з 2001 року. 156/1000 частки вказаної квартири належало на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які самочинно, без будь-яких дозвільних документів провели реконструкцію в кімнаті, в якій вони проживали, шляхом облаштування виходу із своєї кімнати на балкон, та прибудови самого балкону. В 2015 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подарували належну їм на праві власності 156/1000 частку квартири спільного заселення ОСОБА_2 Обґрунтовуючи порушення своїх прав, позивач посилається на те, що внаслідок проведеної незаконної реконструкції змінилась загальна площа квартири з 210,9 кв. м. на 213 кв. м., що визначено в технічному паспорті, виготовленому ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» станом на 22.01.2015 року, що в майбутньому призведе до порушення права власності позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні, застосувати строк позовної давності. Крім того, подав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачем не викладено обставин в обґрунтування позовних вимог, не зазначено, які права, свободи чи інтереси були порушені та ким, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той спосіб захисту права, який позивач просить застосувати. Також в запереченнях містяться посилання на те, що інші співвласники квартири спільного заселення не заперечують проти розміщення балкону, побудованого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 В 1990 році співвласники квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надавали ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_4) письмову згоду на прибудову балкону до приміщення квартири спільного заселення, який був прибудований того ж року.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог, зважаючи на такі обставини.

ОСОБА_1 є власником 266/1000 частки квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8, корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, яка в цілому складається з сьоми житлових кімнат загальною житловою площею 146,2 кв. м. та підсобних приміщень на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 31.10.2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрованого в реєстрі за №10606.

Як вбачається із матеріалів справи, 266/1000 частки квартири складає 56,1 кв. м. Вказана квартира знаходиться на третьому поверсі трьохповерхового будинку та має загальну площу 210,9 кв. м.

Іншими співвласниками квартири спільного заселення на момент набуття позивачем права власності на квартиру були ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11 з часткою 277/1000, яка складає 58,5 кв. м.; ОСОБА_7, ОСОБА_3 з часткою 156/1000, яка складає 32,9 кв. м.; ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14, з часткою 301/1000, яка складає 63,4 кв. м.

Судом встановлено, та визнано представниками сторін, що третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у користуванні яких перебувала житлова кімната площею 23.5 кв. м., було проведено реконструкцію, яка полягала в прибудові балкону площею 2.1 кв. м. до вказаної кімнати.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана реконструкція проведена ОСОБА_4 в 1990 році, на підтвердження чого представником відповідача надано копію акта від 23 травня 2016 р., із якого вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у 1990 році надавали ОСОБА_7 письмову згоду на прибудову балкону до приміщення квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8/1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі, який був прибудований того ж року.

02 листопада 2015 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_2 з другої сторони укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 прийняла в дар 156/1000 часток у праві приватної спільної часткової власності на приміщення квартири спільного заселення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в позові про визнання реконструкції квартири № 6 по вул. Фонтанська дорога, буд. 8, корпус 1 в м. Одесі, яка полягала в прибудові співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 балкону площею 2.1 кв. м. до кімнати площею 23.5 кв. м. незаконною та самочинним будівництвом, суд керується наступним.

Право власності на 156/1000 часток квартири спільного заселення № 6 в будинку № 8 корпус 1 по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі було набуто ОСОБА_4 та ОСОБА_3 5 січня 1998 року в порядку приватизації.

Спірний балкон було прибудовано ОСОБА_4 в 1990 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЖК УРСР в редакції, яка діяла на час проведення реконструкції, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, при проведенні реконструкції або переобладнання жилого приміщення, яке не знаходилось у приватній власності, законодавцем було передбачено необхідність отримання дозволу виконкому міської Ради народних депутатів. Вказаний дозвіл видавався у формі рішення виконкому, яке приймалося на підставі висновку міжвідомчої комісії.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, чи приймалось рішення щодо надання дозволу на реконструкцію ОСОБА_4 жилого приміщення, в зв'язку із чим суд доходить висновку про те, що реконструкція у вигляді прибудови балкону була проведена ОСОБА_4 без відповідного дозволу.

Спори щодо самочинного будівництва розглядаються в порядку ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суд наголошує на тому, що положення статті 376 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не застосовується до відносин, які виникають із приводу знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоквартирних будинках, про що зазначено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Суд повинен вирішувати спір щодо балкону в порядку ст. 376 ЦК України лише у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки.

При таких обставинах, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку, що спірний балкон, прибудований ОСОБА_4, не є об'єктом самочинного будівництва в розумінні ст. 376 ЦК України.

Судом не встановлено, що прибудований балкон погіршує технічний стан жилого будинку в цілому або порушує права інших мешканців будинку, зокрема ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Тобто, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що характер незаконної реконструкції (прибудова балкону, руйнування фасаду будівлі) полягає в тому, що внаслідок цих дій змінилась загальна площа квартири, зі всіма наслідками для квартири спільного заселення. При цьому, позивачем не надано жодного належного доказу руйнування фасаду будівлі, а доводи щодо зміни загальної площі квартири не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства щодо самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна, так як питання щодо поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зважаючи на викладені обставини та положення чинного законодавства України, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, необґрунтованими та не можуть бути задоволені.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач дізналася про порушення свого права в 2014 році під час розгляду Малиновським районним судом м. Одеси цивільної справи за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_15 до ОСОБА_1 про знесення самочинно збудованої перегородки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання у володіння та користування частини спільного майна.

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у межах строку позовної давності, тому суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 376 ЦК України, ст. 100 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання реконструкції квартири самочинним будівництвом залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Ю.В. Тополева