Справа№592/7352/15-ц
Провадження №2/592/343/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючої судді - Труханової Л.М.,

за участю секретаря Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2015 року позивач ОСОБА_1 міська рада звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №18 в будинку 23/1 по вулиці Горького м. Суми.

Свої вимоги мотивує тим, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, має статус службового житлового приміщення та є об'єктом права комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Відповідно до ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660 зазначена квартира надана ОСОБА_3 із визначенням членів сім'ї, а саме : дружині- Ткачової Р.А. та сину ОСОБА_4.

Відповідно до ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660 зазначена квартира надана ОСОБА_3 із визначенням членів сім'ї, а саме : дружині- Ткачової Р.А. та сину ОСОБА_4.

17 червня 2015 року до ОСОБА_1 міської ради звернувся громадянин ОСОБА_3 з приводу необхідності звернення до суду з позовом про визнання громадянки ОСОБА_2 такою, що втратила право користування службовою квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2.

Як вбачається із вказаного звернення ОСОБА_3та наданих копій документів постійним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 13 червня 2002 року. Зазначений договір укладено на підставі рішення Сумського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів про розподіл звільнених квартир, одержаних від AT «Нормак-Інвест» від 22 березня 2002 року, відповідно до протоколу засідання адміністрації та профспілкового комітету Сумського ЛВУМГ від 22 березня 2002 року № 68, яким ОСОБА_5 вирішено надати окрему упорядковану 2-х кімнатну житловою площею 28,8 кв. м. квартиру АДРЕСА_4.

Позивач зазначає , що з даним позовом звертається як власник житла.

В судовому засіданні представник позивача -ОСОБА_6 доводи і вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі з підстав , зазначених в позові, та пояснила . що відповідач втратила право користування житловим приміщенням- службовою квартирою №18 , в якій фактично проживає її син разом з своєю сім"єю. Відповідач, маючи у власності квартиру АДРЕСА_5 , вважається , що саме за даною адресою має постійне місце проживання. Вона не проживає в квартирі №18 , а тільки іноді навідує сина та його сім"ю.

Представник відповідача -ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечує щодо задоволення позову посилаючись на те , що позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження того , яким чином відповідач ОСОБА_2 порушує , невизнає або оспорює права та інтереси ОСОБА_1 міської ради, враховуючи той факт , що ордер на квартиру №18 не видавався ОСОБА_1 міською радою. Постійним місцем проживання відповідача є саме квартира №18, в якій також проживає її син ОСОБА_4.

Допитаний в судовому засіданні як третя особа і як свідок ОСОБА_3 заперечує щодо задоволення позову , посилаючись на те , що до ОСОБА_1 міської ради він із заявою про визнання ОСОБА_2 такою , що втратила право користування житловим приміщенням -квартирою №18 , не звертався . Сам він тривалий час не проживає в квартирі №18 , оскільки після розлучення з ОСОБА_2, сімейні відносини не склалися , і він не став проживати в квартирі. №18.На даний час йому не відомо постійне місце проживання ОСОБА_2.Вважає , що ОСОБА_1 міська рада безпідставно звернулася до суду з даним позовом, оскільки саме не ОСОБА_2, а він втратив право користування жилим приміщенням-квартирою №18, оскільки богато років не проживає в квартирі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився по невідомим суду причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи думку сторін , які не заперечують щодо розгляду справи у відсутності третьої особи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності третьої особи з урахуванням доказів , що є у справі.

Суд заслухавши пояснення представників позивача і відповідача , свідків, вивчивши матеріали справи, вважає , що позов є таким , що не підлягає задоволенню.

Допитані в судовому засіданні свідки, кожний окремо, ОСОБА_8 П та ОСОБА_9, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1, сусіди відповідача, пояснили, що з відповідачем знайомі, заперечують , що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі №18. Вони іноді бачать ОСОБА_2, яка вранці виходить з під"їзду і йде на роботу, також її бачать в домашньому одязі в під"їзді та біля нього. Свідки стверджують , що ОСОБА_2 проживає в квартирі №18.

Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру від 24 листопада 1993 року № 811, виданого виконавчим комітетом ОСОБА_1 міської ради народних депутатів на підставі відповідного рішення від 18 листопада 1993 року № 660, квартира АДРЕСА_6 надано ОСОБА_3 та членам сім'ї якого визначено дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_4 (а.с.6).

Суд критично ставитьсяч до посилення представника позивача з приводу того , що квартира №18 є службовою , оскільки зазначений ордер на жиле приміщення не відповідає вимогам Положенню про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затверджений постановою ОСОБА_2 Міністрів України РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", яким встановлений, що на ордері на службове приміщення в напрямку від верхнього лівого кутка до нижнього правого перетинають сині смуги завширшки 0,5 см.

Шлюб між громадянином ОСОБА_3 та громадянкою ОСОБА_2 розірвано 12 березня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 серпня 1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського райсуду м. Суми(а.с.6а).

Відповідно до довідки від 10 червня 2015 року № 1099, виданої комунальним підприємством «Сумижитло» ОСОБА_1 міської ради, за адресою: АДРЕСА_7 зареєстровані громадяни: ОСОБА_3- наймач, ОСОБА_4- син та ОСОБА_2 - колишня дружина(а.с. 7).

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира, розташована за адресою : АДРЕСА_3, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 13 червня 2002 року.(а.с.8)

Між ОСОБА_3, з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, з другого боку, склалися неприязні стосунки , про що свідчать ряд звернень ОСОБА_3 в правоохоронні органи.

15 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_1 міської ради із заявою , в якій він зазначив , що в зв"язку з тим , що він і колишня дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 не знайшли взаємопорозуміння стосовно службової квартири , просить в судовому порядку вирішити їх проблему( а.с 6).

Як вбачається з вимог заяви , ОСОБА_3 не просить визнати ОСОБА_2 такою , що втратила право користування житловим приміщенням-квартирою №18 , що спростовує посилення позивача з приводу того , що ОСОБА_3 звертався з вимогою про визнання ОСОБА_2 такою , що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З положення ст. 71 ЖК УРСР вбачається , що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верхововного суду України від 12.04.1985р. " Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами ЖК України" у справах про визнання наймачаабо члена його сім"ї таким , що втратив право користування жилим приміщенням , необхідно з"ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності ( перебування у відрядженні, у осіб , які потребують догляду, внаслідок неправомірноїповедінки інших членів сім"ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Стаття 107 ЖК УРСР передбачає, що у разі вибуття наймача та членів його сім"ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття . Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім"я , то договір найму жилого приміщення не розривається , а член сім"ї, який вибув , втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, однак позивач не надав жодного доказу, який би свідчив про порушення його прав зі сторони відповідача.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу , ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб , в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів , про докази ,про їх кількість повинні піклуватися сторони , оскільки саме на них законом покладений обов"язок доказування суду тих обставин , на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки , тільки сприяє сторонам у витребуванні таких доказів.

Враховуючи наведене , судом встановлено , що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 тривалий час не проживають однією сім"єю.Однак, саме по собі припинення сімейних відносин не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за наявності підтвердження її вселення в це житлове приміщення на законних підставах.

Як вбачається із позовної заяви та пояснень представника позивача , як на підставу для визнання ОСОБА_2 такою , що втратила право користування житловим приміщенням- квартирою №18 , є той факт , що останній на праві власності належить квартира АДРЕСА_8.

Однак з такою підставою для визнання відповідача такою , яка втратила право користування житловим приміщенням, суд не може погодиться. Позивачем не надано доказів того , що постійним місцем проживання відповідача є адреса : АДРЕСА_9.

При ухваленні рішення, суд за основу бере пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є об"єктивними і узгоджуються з обставинами справи. У суду не має підстав не довіряти поясненням даних свідків , оскількі свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не є заінтересованими особами по справі.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не було доведено , що відповідач втратила право користування житловим приміщенням-квартирою 18 , протягом строку , який перевищує шість місяців, внаслідок чого право на користування житлом позивача є порушеним.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать і витрати на правову допомогу.

Представником відповідачем подано документи на підтвердження витрат на правову допомогу на суму 6500 грн., яку просить стягнути з позивача на користь відповідача.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З урахуванням участі представника відповідача ОСОБА_2-адвоката ОСОБА_7 у судових засіданнях тривалістю 2 год. 8 хвилин 8 сек., 40% від мінімальної заробітної плати 1450 грн., загальна сума витрат на правову допомогу становить 1238,88 грн., яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, с ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою №18 в будинку № 23/1 по вул. Горького м. Суми, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 міської ради на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 1238,88 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський райсуд м. Суми.

Повний тест рішення складений 29 червня 2016 року.

Суддя Л.М. Труханова