Справа №1416/3824/12 15.03.2016 15.03.2016 15.03.2016
Провадження №22-ц/784/722/16 Суддя по 1 інстанції - Губницький Д.Г.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Шолох З.Л.
Рішення

Іменем України

15 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

за участю представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2016 року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

23 квітня 2012 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 7 листопада 2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 001-14030-071106, за умовами якого відповідачка отримала кредит на споживчі цілі в сумі 24 533,25 грн. на строк до 6 листопада 2009 року під 5 % річних, а також вона зобов'язалася здійснювати щомісячну плату за ведення кредитної справи у розмірі 1,99 % в місяць.

На виконання цього зобов'язання позичальник повинна була здійснювати щомісячний платіж в рівній сумі, по 1 225 грн. щомісячно, до 7 числа кожного місяця, до складу цього платежу входить заборгованість за кредитом, проценти та плата за ведення кредитної справи.

Позивач вказував, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою свого зобов'язання станом на 3 вересня 2011 року утворилося 38 760,26 грн. заборгованості, із яких:

- 21 421,42 грн. - за кредитом;

- 1 467,52 грн. - по процентам;

- 15 871,32 грн. - по комісії.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачки посилалась на те, що останній платіж на погашення заборгованості було внесено 10 квітня 2007 року, а тому просила суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2016 року позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку 8 413,62 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд першої інстанції невірно застосував положення закону щодо початку перебігу позовної давності, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Частково задовольняючи позов Банку (який подано 23 квітня 2012 року) та стягуючи із відповідачки на його користь заборгованість за період з квітня по 7 листопада 2009 року в сумі 8 413,62 грн., суд першої інстанції застосував позовну давність, але виходив з того, що початок перебігу позовної давності слід рахувати із наступного дня кінцевого строку кредитного договору, яким є 7 листопада 2009 року, а не з дня, коли боржник повинен був сплатити черговий щомісячний платіж, але не сплатив його.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки він не відповідає вимогам закону та не узгоджується з фактичними обставинами справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 7 листопада 2006 року між Банком, який є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 001-14030-071106, за умовами якого відповідачка отримала кредит на споживчі цілі в сумі 24 533,25 грн. на строк до 6 листопада 2009 року з виплатою 5 % річних та здійснення плати за ведення кредитної справи у розмірі 1,99 % в місяць.

За умовами договору, відповідачка зобов'язалася щомісячно погашати кредит та сплачувати проценти за його користування і плату за ведення кредитної справи шляхом здійснення щомісячного платежу в сумі 1 225 грн. до 7 числа кожного місяця (п. 2.8 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору у разі порушення строків сплати платежів, які включають заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плату за ведення кредитної справи, позичальник сплачує на користь кредитора пеню у розмірі 1,00 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктами 3.7 та 6.2 передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якої із умов договору, кредитор має право вимагати дострокового виконання зобов'язання в повному обсязі та стягнення штрафних санкцій, передбачених договором.

Відповідачка неналежно виконувала умови кредитного договору, проводила оплату лише до квітня 2007 року включно, тому згідно із розрахунком Банку станом на 3 жовтня 2011 року (а.с. 12 -13) утворилося 38 760,26 грн. заборгованості, із яких:

- 21 421,42 грн. - за кредитом;

- 1 467,52 грн. - по процентам;

- 15 871,32 грн. - по комісії.

Останній платіж на виконання кредитного зобов'язання здійснено відповідачкою 10 квітня 2007 року, про що зазначено у розрахунку Банку та підтверджується відповідачкою.

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями (щомісячно до 7 числа).

23 квітня 2012 року (дата згідно штемпеля на конверті) позивач направив до суду вказану позовну заяву.

Враховуючи те, що за умовами кредитного договору черговий платіж відповідачка мала здійснити не пізніше 7 травня 2007 року, тому наступного дня, тобто 8 травня 2007 року, позивач довідався або повинен був довідатися про порушення свого права. Саме з цього часу слід рахувати початок перебігу позовної давності.

Отже, 8 травня 2010 року ( 8 травня 2007 року + 3 роки = 8 травня 2010 року) закінчився трирічний строк позовної давності.

Тоді як до суду позивач звернувся лише 23 квітня 2012 року (дата поштового відправлення), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, представник відповідачки просила відмовити у позові з підстав пропуску позовної давності (а.с. 61-66).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч.5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення права особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свою право в примусовому порядку через суд.

За такого, суд першої інстанції помилково пов'язував початок перебігу позовної давності з кінцевим строком кредитного договору. Тоді як за умовами договору погашення кредиту, процентів та комісії повинно здійснюватися щомісячно рівними частинами до 7 числа кожного місяця, тому початок перебігу позовної давності по кожному із цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов'язань.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6- 20цс/14, яка є обов'язковою для застосування в силу ст. 360 -7 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення по відмову у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосереднього до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: