АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/389/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 20 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він з 2005 року по грудень 2008 року проживав з відповідачкою ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання і за спільні кошти вони придбали нежитлове приміщення магазину, розташоване в м. Шпола по вул. Крупської, 3.

Рішенням Шполянського районного суду від 27 січня 2014 року встановлено факт його спільного проживання з ОСОБА_7 однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року по грудень 2008 року; визнано вказане приміщення магазину їх спільною сумісною власністю та визнано за кожним право власності на ? ідеальну частину цього приміщення.

При зверненні до реєстраційної служби йому стало відомо, що частина спільного приміщення була відчужена ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_8

Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу порушує його права, як співвласника спільного майна, оскільки відповідачкою відчужена виділена їй ідеальна частка у цьому майні без його реального розподілу та його згоди.

З врахуванням викладеного просив суд визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8П договір купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину, розташованого по вул. Крупської, 3 в м. Шполі, та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_7, її представника і ОСОБА_8, які заперечували проти її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на спірне нежитлове приміщення виникло з 24 лютого 2014 року після набрання чинності рішенням Шполянського районного суду від 27 січня 2014 року, яким встановлено факт їх спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнано вказане приміщення магазину їх спільною сумісною власністю та визнано за кожним право власності на ? ідеальну частину цього приміщення, а на момент укладення оспорюваного правочину положення глави 8 Сімейного кодексу України щодо права спільної сумісної власності подружжя на це приміщення не поширювались і відповідно ОСОБА_7 була його єдиним законним власником.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального права.

Так, відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України). Стаття 392 ЦК, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України 7 жовтня 2015 року у справі № 1622 цс15 і ця правова позиція відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Право на спірне нежитлове приміщення у ОСОБА_7 і ОСОБА_6 виникло з укладеного 3 квітня 2008 року договору купівлі-продажу в той час, коли вони, як встановлено рішенням Шполянського районного суду від 27 січня 2014 року. проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до положень ч.1 ст.68 СК України припинення проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час такого проживання.

Таким чином, на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 23 січня 2012 року, коли сторони припинили проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, нежитлове приміщення магазину належало ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності і на нього поширювались положення глави 8 Сімейного кодексу України щодо права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.2 ст.68 СК України розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

З матеріалів справи вбачається, що на момент укладення ОСОБА_7 оспорюваного договору купівлі-продажу 48/100 частин нежитлового приміщення магазину, розташованого по вул. Крупської, 3 м. Шпола, всупереч вимогам ст.ст.67, 68 СК України, ст. 369 ЦК України її частка у праві спільної сумісної власності на це майно не була визначена і виділена в натурі та не була надана нотаріально посвідчена згода співвласника на укладення такого договору, що є підставою для визнання цього договору недійсним згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України.

З огляду на викладене рішення суду підлягає скасуванню в звязку з порушенням судом норм матеріального права з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст.ст. 67, 68 Сімейного кодексу України, ст.ст.215, 203, 369 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу 48/100 частин нежитлового приміщення магазину, розташованого по вул. Крупської, 3 м. Шпола Черкаської області, від 23 січня 2012 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 779 грн. 52 коп. по 389 грн. 76 коп. з кожного.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :