АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2465/16 Головуючий 1 інстанції Дмитрієв О.Ф.
Справа № 640/698/16-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.

суддів: - Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі - Чабан А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звернувся з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» та просив суд визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №5601655 від 14.08.2007 року укладений між сторонами та просив зобов'язати відповідача прийняти від ОСОБА_3 залишок коштів, що залишиться після приведення сторін у попередній стан, що існував до укладення вказаного кредитного договору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 25 січня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним залишена без руху у зв'язку з несплатою позивачем судового збору за подання позову.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року позовна заява ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним визнана неподаною та повернута позивачеві.

Не погодившись зі вказаною ухвалою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду. Представник позивача зазначає, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» і вважає, що згідно ч.3 ст. 22 зазначеного Закону він звільняється від сплати судового збору. Крім того він вважає, що Закон України «Про судовий збір» не містить посилань на те, що з його прийняттям втрачає чинність Закон України «Про захист прав споживачів», або скасовується дія окремих його статей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує увалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, місцевий суд керувався ч.2 ст. 121 ЦПК України, оскільки у визначений ухвалою судді від 26 січня 2016 року термін, недоліки позовної заяви заявником усунуті не були.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді місцевого суду, виходячи з наступного.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані з порушенням їхніх прав.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено захист прав споживачів в разі придбання ними продукції в кредит. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Згідно копії кредитного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» зазначений кредит є споживчим (а.с.10-14). Таким чином на нього розповсюджуються пільги по сплаті судового збору передбачені зазначеним Законом.

Дійсно відповідності до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Згідно ч.2 ст.121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов не відповідає вимогам ст. 121 ЦПК України, а саме позивачем не сплачено судовий збір, але погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року зазначено, що оскільки стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг судам слід керуватися іншим законодавством України, зокрема Закони України «Про порядок відшкодування шкоди, завданою громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи вбачається, що позивач у правовідносинах із відповідачем - Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» є споживачем, позивач стверджує, що при укладенні кредитного договору з відповідачем, було порушено Закон України «Про захист прав споживачів»,

Закон України «Про захист прав споживачів» є спеціальним законом, який регулює порядок правовідносин між споживачами та надавачами послуг в Україні, а також містить норми щодо судового захисту від неправомірних дій надавачів послуг в Україні.

Оскільки ст.22 Закону України «Про захист споживачів» на час звернення позивача до суду є чинною, то позивач звільняється від сплати судового збору за цим позовом.

Таким чином позовна заява відповідає вимогами ст. 119 ЦПК України і за таких обставин підстав для залишення її без руху ухвалою суду від 25 січня 2016 року, а потім повернення позивачу ухвалою суду від 10 лютого 2016 року у суду першої інстанції не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала місцевого суду про повернення позову постановлена з порушенням норм процесуального права, не може бути визнана законною та обґрунтованою та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питань, пов'язаних з відкриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 293,303, 304, 307 ч.2 п.4, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року- скасувати, справу повернути до того ж суду для продовження розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: