Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, третя особа Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2015 року Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що з 12.06.2015 року дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах.

Позивач вказує, що з грудня 2014 року по травень 2015 року до Служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації почала надходити інформація з Служби у справах дітей та управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що учень 1-Б класу спеціалізованої школи I-III ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №44 Голосіївського району м. Києва ОСОБА_2 пропускає навчання без поважних причин.

За інформацією, яка надійшла із зазначеного навчального закладу, Малолітній ОСОБА_2 систематично запізнювався на перші уроки, приходив до школи без шкільної форми, змінного взуття мав неохайний вигляд. Навчанням та вихованням сина мати не цікавилась, батьківські збори не відвідувала. На зауваження викладачів, що стосувались її сина ОСОБА_1 реагувала агресивно, а з 01.12.2014 року ОСОБА_2 перестав відвідувати навчальний заклад.

Позивач зазначає, що за результатами перевірки вищезазначеної інформації було встановлено, що за адресою реєстрації матері та дитини: АДРЕСА_1, малолітній ОСОБА_2 та його мати, ОСОБА_1, не проживають протягом тривалого часу, у зв'язку з чим Позивачем неодноразово направлялись листи до Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві про вжиття заходів щодо встановлення місця перебування Відповідача та її малолітнього сина.

11.06.2015 року до служби у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації, в телефонному режимі, надійшла інформація з відділу кримінальної міліції у справах дітей Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, про те, що під час здійснення службової перевірки працівниками вищезазначеного відділу квартири АДРЕСА_1, в помешканні був виявлений малолітній ОСОБА_2, якого мати, ОСОБА_1, зачинила в туалетній кімнаті. При огляді квартири було виявлено, що хлопчик був в брудному, не по розміру одязі, тіло було вкрите прищами, волосся довге, нечісане. Квартира, де був виявлений ОСОБА_2, перебувала в антисанітарійному стані, дитина не мала спального та робочого місця, був відсутній чистий одяг який відповідав би віку малолітнього, також були відсутні продукти харчування та засоби гігієни.

Зважаючи на умови, в яких перебувала дитина, 11 червня 2015 року працівниками ВКМСД Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, малолітнього ОСОБА_2 було вилучено з квартири та влаштовано у шкірно-венерологічне відділення для підлітків Київської міської клінічної шкірно-венерологічної лікарні, де він перебував до 08.07.2015 року із діагнозами: короста розповсюджена, педикульоз, гостре респіраторне вірусне захворювання.

В подальшому, як вказує Позивач, 08.07.2015 року ОСОБА_2 був переведений до відділення загальної реабілітації Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 служби у справах дітей м. Києва, де він перебуває до цього часу.

Враховуючи те, що Відповідач не здійснювала належного догляду за сином, проживання дитини разом з нею, на думку Позивача, становить загрозу для її життя та здоров'я. Крім того, мати не вживає заходів для повернення сина їй на виховання.

У судовому засіданні представник Позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити. Зазначила, що дитина станом на сьогодні перебуває в Центрі допомоги дітям БО «Місто щасливих дітей», відвідує школу, розвинений за своїм віком. Відповідач з моменту відібрання у неї дитини в червні 2015 року так і не спромоглася забезпечити в своєму помешканні нормальні умови для повернення дитини, з соціальними службами не співпрацює, поводиться неадекватно, хоча свого сина відвідує бажає з ним бачитись і зазначає, що бажає його повернення додому.

Представник прокуратури, який брав участь у справі відповідно до ст. ст. 45, 46 ЦПК України, в інтересах дитини позов також підтримав.

Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, зазначила, що любить свого сина та в подальшому буде намагатись створювати всі необхідні умови для його здорового розвитку. Зазначила, що з народження піклується і займається розвитком свого сина. ОСОБА_2, зі слів матері, є здібним хлопчиком, відвідував гуртки петриківського розпису Палацу дитячої та юнацької творчості Солом'янського району м. Києва з 2010 року, музичну школу №3 ім. В.С. Костенка з 2014 року, станцію юних техніків Солом'янського району м. Києва, Хор «Зірниця» при Палаці дитячої та юнацької творчості Солом'янського району м. Києва. Пояснюючи занедбаний стан квартири та інші умови, в яких проживав її син разом з нею, на причини пропуску шкільних занять, Відповідач повідомила суд про складні життєві обставини, що в яких вона опинилась у зв'язку з конфліктною ситуацією, що склалась з її батьком, який її та сина, як вона вважає, переслідує. У зв'язку з наявністю у її батька широких зв'язків Відповідач, як вона зазначає, вимушена недовірливо ставитись до працівників міліції, соціальних служб, навчальних закладів. Такі обставини змушували Відповідача тимчасово змінити місце проживання з сином, а адресу тримати у секреті, припинити відвідування сином навчального закладу.

ОСОБА_1, як вона вказує, на сьогодні працює медсестрою в лікарні повний робочий день, а тому в неї мало можливостей вчасно відвідувати свого сина в Центрі «Місто щасливих дітей», режим його дозволяє бачитись з дітьми лише до 18-00 год., і саме цим пояснюється невелика кількість побачень та постійне порушення нею встановленого режиму. В той же час ОСОБА_1 зазначила, що їй вдалось значно покращити стан квартири, в якій вона зареєстрована та в яку має намір повернути сина, у зв'язку з чим звернулась до служби у справах дітей для проведення комісійного обстеження квартири.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що попри певні проблеми особистого характеру, які має Позивач, вона дуже любить свого сина, відвідує його при першій можливості, намагається підтримати його, що виключає доцільність позбавлення її батьківських прав щодо сина.

Судом за клопотанням представника Позивача були опитані свідки.

Так, ОСОБА_4, який працює на посаді соціального педагога Центру «Місто щасливих дітей» повідомив, що ОСОБА_2 у закладі перебуває з 19.08.2015р., його мама намагається відвідувати сина щотижня, інколи двічі на тиждень, іноді порушуючи при цьому режим Центру з посиланням на те, що в свій робочий час вона не має можливості часто з'являтись до Центру. Зазначив, що він спілкувався з Відповідачем, вона розповідала йому про тиск, який чиниться щодо неї зі сторони її батька. Висловив переконання, що у випадку повернення ОСОБА_2 додому, сім'ї потрібно буде допомагати.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, працівники Солом'янського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, зазначили, що ОСОБА_1, яка виховує малолітнього сина ОСОБА_2, перебуває в Центрі на обліку як така, що опинилась в складних життєвих обставинах. З моменту постановки її на облік Відповідач декілька разів приходила до Центру, спілкування з нею здійснювалось лише в Центрі, з нею проводились соціально-психологічні бесіди, надавались рекомендації щодо виправлення ситуації в сім'ї, проте ОСОБА_1 ігнорувала їх. Від запрошення спеціалістів Центру до себе додому для вивчення побутових умов Відповідач ухилялась, двері не відчиняла.

Свідок ОСОБА_7, психолог Центру допомоги дітям «Місто щасливих дітей» пояснила в суді, що хлопчик, який на сьогодні перебуває в Центрі, зазвичай радіє зустрічам з матір'ю, чекає їх, але під час зустрічей мати поводиться з ним не відповідно до його віку, дитина відчуває себе під тиском. Крім того, як зазначив свідок, дитина наділена інформацією про те, що її ніби хтось переслідує. Відповідачу надавались рекомендації щодо виправлення поведінки під час зустрічей, спілкування з дитиною, проте вона їх ігнорує.

Свідок ОСОБА_8, працівник кримінальної міліції у справах дітей, зазначив, що 11 червня 2015 року перебував у квартирі ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 у складі комісії. В коридорі квартири був безлад, дитина в цей час знаходилась у ванні зачинена, одягнена неохайно, не стрижена, шкіра у прищах. Комісією було вирішено негайно відібрати малолітнього ОСОБА_2 від матері .

Свідок ОСОБА_9, дільничний інспектор Солом'янського РУГУ МВС України на той час, зазначив, що до нього в 2014 році надходив запит зі служби у справах дітей про те, що встановлення місця перебування малолітній ОСОБА_2 ,який перестав відвідувати шкоду, крім того, до нього звертався батько Відповідача із заявою про зникнення дитини - ОСОБА_2 , у зв'язку з чим свідок виходив за місцем реєстрації Відповідача в будинку по АДРЕСА_1, проте двері йому ніхто не відчинив, зі слів сусідів ним було встановлено, що мати з сином рідко з'являються у помешканні.

Заступник директора з виховної роботи школи №44 ОСОБА_10 в суді зазначила, що ОСОБА_2 був зарахований в школу 31.08.2014р. в 1-Б клас, до початку грудня 2014 року ходив до шкоди, проте потім жодного разу в ній не з'являвся. Зазначила, що з грудня 2014 року будь-які контакти з мамою припинились. До грудня 2014 року під час спілкування мама проявляла себе дуже емоційною, розмовляти з нею було важко, на зауваження з приводу запізнень дитини в школу реагувала негативно.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини за заявою матері. (а.с.7,12)

Відповідно до акту Органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 11.06.2015 року, складеного за результатами обстеження умов проживання дитини, малолітній ОСОБА_2 був відібраний від матері з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.30)

При цьому комісією було встановлено, що сім'я мешкає в двокімнатній квартирі, яка захаращена сміттям, старими меблями, доступу до приміщення практично немає, жодних умов для проживання дитини не створено, дитина брудна, одягнена неохайно, мають місце ознаки захворювання шкіри. (а.с. 46)

З листа Київської міської клінічної шкірно-венерологічної лікарні від 18.06.2015р. вбачається, що ОСОБА_2 був доставлений у приймальне відділення 11.06.2015р. з діагнозом: короста розповсюджена, педикульоз, гостре респіраторне вірусне захворювання. (а.с. 31)

На день розгляду справи судом дитина перебуває у Центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей».

Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько (мати) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Висновком органу опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації № 108-12927/01 від 18.08.2015 року було визнано доцільним позбавлення ОСОБА_1. батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 48-50)

В той же час відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 Постанови роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Встановлено, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу працює медичною сестрою в різних медичних закладах. (а.с. 77-80)

Згідно з довідкою №52 від 11.09.2015р. Київської дитячої музичної шкоди №3 імені В.С.Косенка ОСОБА_2 з 01.09.2014р. по 31.05.2015р. дійсно навчався у вказаному закладі на відділі народних інструментів за фахом акордеон. Успіхи в навчанні тісно пов'язані з уважним та системним доглядом його матері, яка постійно супроводжує ОСОБА_2, допомагає в навчанні (довідка №4 від 23.02.2015р.). (а.с. 82-83)

Як вбачається з довідки від 02.09.2015р. ОСОБА_2 відвідує гурток петриківського розпису Палацу дитячої та юнацької творчості Солом'янського району м. Києва з 2010 року. При цьому, керівник гуртка зазначає про особливо помітні теплі та тісні стосунки ОСОБА_2 з мамою ОСОБА_1, яка постійно супроводжує ОСОБА_2, допомагає в навчанні, турбується про його всебічний розвиток та виховання.

З пояснень свідків та наявних у справі матеріалів встановлено також, що після влаштування малолітнього ОСОБА_2 в Центрі допомоги дітям «Місто щасливих дітей» Відповідач постійно відвідує сина, цікавиться його успіхами, бажає повернути його до себе.

Як вбачається зі змісту висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.08.2015 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській РДА, Відповідач виявила бажання повернути сина собі на виховання. (а.с.48-50)

Про такі саме бажання Позивач заявляла і в суді.

Відповідно до Висновку психологічного обстеження ЦДД «Місто щасливих дітей» від 09.10.2015 року де знаходиться малолітній з 25.08.2015 року, загальний рівень розвитку ОСОБА_2 відповідає віку, хлопчик успішно освоює програму другого класу. Під час спостереження за взаємодією між біологічною матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хлопчик, з одного боку, радий бачити матір, але з іншої сторони, виглядав напруженим.

Безспірно встановлено, що ОСОБА_1 під час проживання з нею її сина ОСОБА_2 недостатню увагу приділяла його навчанню в школі, допускала його пропуски, не створила належних умов його проживання в квартирі. В той же час, беручи до уваги особу Відповідача, специфіку її особистості, підвищений рівень вразливості, емоційності, виражену тривожність, на рівні з її прив'язаністю до сина, суд вважає недоцільним позбавлення її батьківських прав щодо сина ОСОБА_2.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 роз'яснює, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У зв'язку з цим суд роз'яснює Відповідачу її обов'язок змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків, створити належні умови проживання дитини, що є визначальним для вирішення питання про повернення ОСОБА_2 до неї, в той час як ухилення від рекомендацій суду та соціальних служб безперечно обгрунтовано призведе до повторного ініціювання розгляду питання про позбавлення Відповідача батьківських прав.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 3, 19, 164, 165 СК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: