Провадження № 2/521/531/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» вересня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним. Посилаючись на обставини зазначені в позові.Просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири під № 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі від 13.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5

В судовому засіданні позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач та треті особи в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлялись причини неявки суду не повідомили.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 1519/2-5728/2011 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові суми у розмірі 82647,21 грн.

Відповідно до договору дарування ? частини квартири від 13.12.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_4 ? частини квартири№ 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі,.

Документом, що підтверджує право власності дарувальників на вказану ? частину квартири є свідоцтво про право власності на житло № 3-834, видане 07.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

03.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 39040891 за виконавчим листом № 1519/2-5728/2011 про стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми 82647,21 грн.

12.07.2013 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна та оголошення заборони його відчуження №39040891, якою був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_2

Проте, як вбачається з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 20504993 від 15.04.2016 року запис про обтяження, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серії та номер ВП №39040891, виданого 12.07.2013 року, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції , був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише 15.04.2014 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна слідує, що 13.12.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 А здійснено державну реєстрацію права власності на . ? частини квартири№ 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі,. на підставі договору дарування частини квартири від 13.12.2013 року, 1/2 частина квартири належить ОСОБА_2 а на підставі свідоцтво про право власності на житло№ 3-834, видане 07.05.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 14554118 від 13.12.2013 року, що отриманий на запит приватного нотаріусу ОСОБА_5 слідує, що нерухоме майно а саме квартира № 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі на час вчинення правочину під забороною відчуження, в іпотеці не перебувала.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 717, 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З матеріалів справи вбачається, що 13.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 1/2 частки квартири під № 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі, посвідчений ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Позивач зазначає, що вказаним правочином порушуються їх права як стягувача у виконавчому провадженні, за яким провадиться стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за розпискою, а зазначений правочин направлений на приховання частки ОСОБА_2 у вказаному нерухомому майні, таким чином позивач вважає, що договір дарування є недійсним, бо укладений з порушенням норм ЦК України,

Посилання позивача на перебування відчужуваного нерухомого майна в арешті за постановою державного виконавця заперечується інформаційною довідкою з витягу заборон нерухомого майна, зробленим приватним нотаріусом перед посвідченням договору дарування спірної квартири.

З цих підстав суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання договору дарування від 13.12.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, є безпідставним, оскільки на час укладення вказаного правочину, сторони реалізували своє право на розпорядження власністю, що була набута ними правомірно, державна реєстрація права власності не скасована, нерухоме майно під арештом, в іпотеці, податковій заставі та під іншою забороною відчуження не перебувало, тому перешкод для посвідчення вказаного правочину у нотаріуса не було, підстав для визнання договору дарування недійсним суд не вбачає.

Позовна вимога про повернення у власність 1/2 частки квартири під № 25 у будинку № 18 по вулиці 25-ї Чапаєвської Дивізії у місті Одесі ОСОБА_2 є похідною від визнання договору дарування недійсним, тому з цих же підстав не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 203,215,216, 328,365, 717-719 ЦК України, керуючись ст. 10-13, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

29.09.16