Номер провадження: 22-ц/785/1080/16
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича В.А.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.03.2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 1-2), в якому просив: стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 80 308,06 грн. за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року та судові витрати у розмірі 803,08 грн. судовий збір.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем був укладений договір № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року, за яким ОСОБА_3 10.07.2008 року отримала кредит у розмірі 17 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, при цьому відповідач порушив умови договору та зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором у відповідача станом на 01.04.2013 року виникла заборгованість - 80 308,06 грн., яка складається з наступного: 14 560,32 грн. - заборгованість за кредитом; 12 845,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 375,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 48 225,58 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 1.5.20. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3 800,38 грн. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, крім того подав письмові заперечення на позовну заяву.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.03.2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.03.2014 року, в якій просить скасувати рішення суду від 24.03.2014 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що вважає оскаржуване рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідачкою рішення суду не оскаржується.

В попередньому судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Інші учасники процесу в судове засідання 25.01.2016 року не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, в частині мотивувальної частини з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду першої інстанції є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Залишаючи без задоволення позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 10.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було оформлено договір № DNHDNN00000001, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 17 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.09.2012 року.

21.07.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 23 790,98 грн. за кредитним договором № DN5ОNN00000002 від 10.07.2008 року, судових витрат у розмірі 118,95 грн. судовий збір та 15 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу.

25.09.2009 року Малиновським районним судом м. Одеси заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу було задоволено, був виданий судовий наказ № 2н-2543/2009 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанку» вищевказаних сум.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року вказаний судовий наказ № 2н-2543/2009 був скасований.

Не зважаючи на вказані обставини, 18.02.2010 року судовий наказ № 2н-2543/2009 був отриманий ПАТ КБ «ПриватБанк», після чого він був поданий до виконавчої служби та 08.04.2010 року було відкрито виконавче провадження № В-8/483 по його виконанню.

15.04.2010 року державним виконавцем Щур Г.О. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно ОСОБА_3

14.10.2010 року державним виконавцем Щур Г.О. був складений акт про добровільне виконання рішення, яким було встановлено, що боржником сплачена заборгованість в повному обсязі до закінчення строку, наданого державним виконавцем на добровільне виконання, тому виконавчий збір не стягується.

15.10.2010 року була винесена постанова № В-8/483 про закінчення виконавчого провадження, якою було встановлено, що борг та витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій відповідачем були сплачені в повному обсязі, був знятий арешт з усього належного ОСОБА_3 майна, була знята заборона відчуження майна, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси № 2н-2543/2009 було закінчено, виконавчий документ повернуто до Малиновського районного суду м. Одеси.

Відповідно до судового наказу № 2н-2543/2009 з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» було стягнуто: заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 790 (двадцять три тисячі сімсот дев'яносто) грн. 98 коп.; витрати по сплаті держмита у розмірі 118 грн. 95 коп. та витрати по сплаті ІТЗ в розмірі 15 грн.

08.04.2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовною заявою, просило суд стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість у розмірі 80 308,06 грн. за кредитним договором № DNHDNN00000001 від 10.07.2008 року; судові витрати у розмірі 803,08 грн. судовий збір.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спорту.

Проте, в порушення вимог вищевказаної статті, позивач не повідомив суд про звернення 21.07.2009 року до суду з заявою про видачу судового наказу, задоволення вказаної заяви, видачу судового наказу та його скасування.

Виконавче провадження № В-8/483 було відкрито на виконання судового наказу № 2н- 2543/2009, який був скасований ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року, але незважаючи на це, вказаний судовий наказ був виданий 18.02.2010 року, що призвело до відкриття 08.04.2010 року незаконного виконавчого провадження, та до стягнення з ОСОБА_4 кредитної заборгованості у сумі 23 790,98 грн., судових витрат та витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення.

Суд критично поставився до доводів позивача щодо постійної та регулярної невиплати відповідачем встановлених умовами грошових сум на погашення кредитної заборгованості.

Судом було витребувано з Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, матеріали виконавчого провадження, відкритого першим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ з примусового виконання судового наказу № 2н-2543/2009, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_3, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 924,93 грн., де містяться належним чином завірені копії квитанцій, які підтверджують виплати ОСОБА_3 грошових коштів на погашення кредитної заборгованості на протязі 2008, 2009, 2010 р.р.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не було відомо про те, що 21.07.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, також відповідачу не було відомо про відкриття виконавчого провадження № В-8/483, яке було відкрито на виконання судового наказу № 2н-2543/2009 про стягнення заборгованості.

Вищевказані квитанції підтверджують, що відповідач добровільно виплачувала грошові кошти банку, в тому числі і після відкриття виконавчого провадження, про яке їй відомо не було.

Суд критично поставився до розрахунків заборгованості наданих банком та доводів представника позивача, стосовно зарахування всіх платежів, які були проведені відповідачем.

Згідно до платіжного доручення № 371 від 20.09.2010 року (а. с. 123), з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 3 510,93 грн.

Вказане платіжне доручення відсутнє в розрахунках заборгованості, представником позивача стосовно цього були надані пояснення, що вказані кошти на рахунок банку не зараховані, відповідно вони не містяться у розрахунках заборгованості, наданих банком.

Згідно до ч. 3 ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

З урахуванням того, що вказані грошові кошти були виплачені 20.09.2010 року, на час розгляду справи, тобто через три з половиною роки після платежу, банком було нараховано заборгованість, яка не враховує вищевказану суму в 3 510,93 грн.

Позивач перерахунок заборгованості, з урахуванням вказаних обставин не зробив, позовні вимоги не уточняв, відповідно надані позивачем розрахунки заборгованості не відповідають дійсності та не враховують всіх платежів відповідача.

Крім того, відмовляючи в позові ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно до п. 2.4.2.3.3. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», в разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10%; несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує 5% суми кредиту; іншого істотного порушення умов дійсного договору, позичальник має право повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, проценти за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про такі вимоги від банку.

Таким чином, у разі порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором або за договором застави, банк перед тим, як звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості, мав виконати вимоги, передбачені п. 2.4.2.3.3. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (направити на адресу боржника повідомлення з вимогою) та вимоги п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (вимагати повернення кредиту після спливу 30 календарних днів з дня отримання боржником повідомлення банку з відповідною вимогою).

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеного повідомлення представник позивача у судовому засіданні суду не надав, в матеріалах справи відсутні будь-які повідомлення, листи ПАТ КБ «ПриватБанк» на адресу ОСОБА_3 з повідомленням про наявність у боржника заборгованості та вимогою дострокового повернення усієї суми кредиту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на час подання позову взагалі не звертався з будь-якою вимогою до боржника, відповідно позовні вимоги позивача не тільки незаконні, а і завчасні.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 550, 617 ЦК України, п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, залишив без задоволення позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідно до ст. 88 ЦПК України відмовив у стягненні судових витрат.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Однак, судова колегія не погоджується в повній мірі з мотивувальною частиною рішення суду, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір № DNHDNN00000001, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 17 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 09.07.2012 року (а. с. 7-24).

За заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» Малиновським районним судом м. Одеси 25.09.2009 року було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором станом на 14.07.2009 року в розмірі 23 790 грн. 98 коп. та судові витрати по сплаті держмита в розмірі 118 грн. 95 коп. і витрати по сплаті ІТЗ в розмірі 15 грн. (а. с. 100, 261).

Незважаючи на скасування вказаного судового наказу ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2010 року, його було звернуто до примусового виконання та виконано ОСОБА_3 в повному обсязі, що підтверджується копіями матеріалів виконавчого провадження (а. с. 99-130) і, зокрема актом про добровільне виконання рішення (а. с. 126) та постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2010 року (а. с. 130).

З уточненого розрахунку кредитної заборгованості відповідачки, наданого позивачем в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції (а. с. 264-265) вбачається, що всього сплачено відповідачкою 22 181,89 грн. кредитної заборгованості, а після закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості, станом на 20.10.2010 року у відповідачки залишилася заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3 519 грн. та загальна сума заборгованості, з урахуванням заборгованості за процентами, комісії та пені складає 41 492,30 грн.

Проте, даний розрахунок спростовується матеріалами виконавчого провадження (а. с. 99-130), відповідно до яких, на час закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з відповідачки кредитної заборгованості (яка включала всю заборгованість станом на 14.07.2009 року та стягнута судовим наказом) на користь позивача, станом на 15.09.2010 року відповідачкою борг сплачений в повному обсязі, і зокрема сума по тілу кредиту, яку вказує в уточненому розрахунку позивач (а. с. 123).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що позивачем не доведено ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог (наявність кредитної заборгованості у відповідачки), а відповідачкою доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх заперечень (сплату кредитної заборгованості в повному обсязі та відсутність кредитної заборгованості).

За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача кредитної заборгованості, яка вже була стягнута судовим наказом від 25.09.2009 року та сплачена відповідачкою в повному обсязі, що підтверджується доказами по справі та не спростовується доказами наданими позивачем (уточненим розрахунком а. с. 264-265).

Таким чином, в задоволенні позову позивача необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав, а мотивувальну частину рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судовим наказом кредитна заборгованість стягнута станом на 14.07.2009 року та позивач законно продовжував нараховувати заборгованість за кредитом у зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору, судова колегія не приймає до уваги.

Оскільки, судовим наказом від 25.09.2009 року з відповідачки на користь позивача було стягнуто всю заборгованість станом на 14.07.2009 року, включаючи тіло кредиту, а з уточнюючого розрахунку кредитної заборгованості, наданого позивачем суду апеляційної інстанції (а. с. 264-265), вбачається наявність заборгованості по тілу кредиту після стягнення її судовим наказом та нарахування на неї.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст. 625 ЦК України, судова колегія також не приймає до уваги, оскільки відповідно до позовної заяви (а. с. 1-2) позивачем не обґрунтовувалися позовні вимоги ст. 625 ЦК України та не ставилося питання про стягнення грошових сум відповідно до вказаної норми закону.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення, на думку позивача, судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки ці доводи не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновки суду.

Враховуючи викладене, судова колегія частково погоджується з доводами апеляційної скарги, в частині щодо обґрунтування рішення суду, та не погоджується з доводами апеляційної скарги, в частині висновків суду, на підставі вищезазначеного.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що мотивувальна частина рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.03.2014 року підлягає зміні, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, в зв'язку з чим не підлягають відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки судові витрати за подання апеляційної скарги позивачем.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.03.2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

В.А. Станкевич

О.А. Ступаков