Справа № 1328/4498/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

при секретарі с/з Леон Я.О.

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та зустрічною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

у с т а н о в и в:

25.05.2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Daewoo Nexia», кузов НОМЕР_1 та стягнення судових витрат.

В подальшому позовні вимоги неодноразово уточнялись, 24.02.2016 року позивач за первісним позовом звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просив визнати, що частка в розмірі 23/50 легкового автомобіля марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_2 є особистою власністю ОСОБА_4. Визнати, що частка 27/50 легкового автомобіля марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_2 є спільною власністю подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_5, кожному в якій належить по 27/100 частки. Визначити, що частка, яка належить йому - ОСОБА_4, в легковому автомобілі марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_2 становить 73/100. Передати йому у приватну власність легковий автомобіль марки «Daewoo Nexia» д.н.з. НОМЕР_2, стягнувши з нього на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в розмірі 12 960 грн. за належних їй в автомобілі 17/100 частин. Визнати, що частка 11/100 в квартирі АДРЕСА_2, є особистою власністю ОСОБА_4. Визнати, що частка 89/100 в квартирі АДРЕСА_2, є спільною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожному в якій належить по 89/200 частки. Визначити, що частка, яка належить - ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2, становить 111/200. Визнати, що майно, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_2, а саме: меблі в прихожій кімнаті; кухонні меблі; шафа купе в спальній кімнаті; ліжко двоспальне з матрацом; карниз з ламбрекен в вітальні; карниз в кухні; тумба з дзеркалом; килим на підлогу; диван; кухонний стіл, кухонна лавка і дві табуретки; тумбочка в спальній кімнаті; бра - 2 штуки; диван кутовий; стіл розсувний; стіл журнальний; тумба під телевізор; телевізор; пральна машина марки BOSCH класік 6; ноутбук марки Lenovo є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Визначити, що частка кожного з подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в спільному майні, яке виходиться в квартирі АДРЕСА_2, а саме в: меблях в прихожій кімнаті; кухонних меблях; шафі купе в спальній кімнаті; ліжку двоспальному з матрацом; карнизі з ламбрекен в вітальні; карнизі в кухні; тумбі з дзеркалом; килимі на підлогу; дивані; кухонному столі, кухонній лавці і двох табуретках; тумбочці в спальній кімнаті; бра - 2-х штуках; дивані кутовому; столі розсувному; столі журнальному; тумбі під телевізор; телевізорі; пральній машині марки BOSCH класік 6; ноутбуці марки Lenovo становить по 1/2 частці.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30.06.2001 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м.Львова. У шлюбі вони проживають й досі, але напружені стосунки у сім'ї підштовхнули його до поділу майна подружжя.

За час шлюбу ними було придбано легковий автомобіль марки «Daewoo Nexia» д.н. НОМЕР_2, квартиру АДРЕСА_2, меблі, електроосвітлювальні прилади, побутова техніка та предмети домашнього вжитку.

Автомобіль був придбаний 06.10.2006 р. за 55 670, 00 грн., що на той час становило 11 000 дол. США. На придбання автомобіля були залучені кредитні кошти в сумі 30 300,00 грн. Решту вартості автомобіля (25 370, 00грн) було сплачено його особистими коштами, отриманими від продажу 26.06.2006 р. належного йому на праві власності житлового будинку АДРЕСА_5.

Кредит в подальшому погашався за їхні з відповідачкою спільні кошти подружжя. Квартира була придбана шляхом участі у фінансуванні будівництва. Між ними було домовлено, що всіма справами по придбанню нової квартири, через його зайнятість на роботі, буде займатись дружина, і договір про участь у будівництві буде укладатись на її ім'я. Для придбання квартири були залучені, крім спільних коштів подружжя, також ще й його особисті кошти, отримані ним від продажу квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на праві особистої власності. Квартира ним була продана за 150 000 грн. Враховуючи їхню попередню домовленість про ведення відповідачкою всіх справ по придбанню нової квартири, ці кошти були покладені на рахунки, відкриті на ім'я відповідачки, щоб вона могла здійснювати оплату по виконанню умов договору про участь у будівництві і за його відсутності.

05.03.2010р. між ОСОБА_5 та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕКО- ДІМ» був укладений договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду А №56-82~ФФБ-Л. Відповідно до договору була сплачена вартість квартири в загальній сумі 467 341,12 грн., а в листопаді 2011 р. було видано свідоцтво про право власності на квартиру. Право власності на квартиру було оформлено на відповідачку.

Перший внесок за спірну квартиру в сумі 50 000 грн., здійснений 04.03.2010 р., це були кошти, виручені ним від продажу 04.03.2010 р. належної йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1.

Частина коштів від продажу квартири була покладена на рахунок відповідачки в АТ «УкрСиббанку» які знімались, коли потрібно було здійснювати чергові платежі по договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А №56-82-ФФБ-Л, укладеного 05.03.2010 р. між ОСОБА_5 та ТзОВ «Фінансова компанія «ЕКО-ДІМ».

Так як кошти в розмірі 150 000,00 грн., вкладені в придбання квартири, були його особистими коштами, то частка в розмірі 11/100 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 є його особистою власністю.

Частка в розмірі 89/100 квартири є нашою з відповідачкою спільною власністю в рівних частках, а саме по 89/200 частки. З огляду на це його частка в квартирі рівна 111/200 часткам квартири (11/100 + 89/200 = 22/200 + 89/200).

Що стосується легкового автомобіля марки «Daewoo Nexia» д.н.НОМЕР_2, то відповідач ОСОБА_5 погодилась, що вартість автомобіля становить 48 000 грн. Так як його частка в автомобілі становить 73/100, то він просить передати автомобіль йому у власність зі сплатою відповідачці грошової компенсації в розмірі 12 960 грн. за належних їй в автомобілі 27/100 частин. З метою реалізації та захисту своїх майнових прав позивач був змушений звернутись з даним позовом до суду.

05.02.2013 року відповідач ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання спірної квартири АДРЕСА_2 та автомобіля марки «Daewoo Nexia», 2006 р. випуску, кузов НОМЕР_1 реєстраційний знак НОМЕР_2 спільним майном подружжя, так як вони набуті ними за час перебування у шлюбі. Поділ спільного майна подружжя, а саме: спірної квартиру АДРЕСА_2, здійснити відступивши від засади рівності часток подружжя і визнати за нею, ОСОБА_5, право власності на 3/4 частки цієї квартири, а за відповідачем ОСОБА_4, визнати право власності на 1/4 частки цієї квартири.

Розподілити між ними автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2006р. випуску, кузов НОМЕР_1, виділивши в натурі даний автомобіль відповідачу, так як він є неподільною річчю, зобов'язавши відповідача сплатити їй половину дійсної, ринкової вартості даного автомобіля, що становить відповідно 24 000, 00 грн.

В подальшому позовні вимоги неодноразово уточнялись, 10.03.2015 р. та 25.04.2016 р. позивач за зустрічним позовом звернулась до суду із заявами про уточнення позовних вимог, в яких просила: визнати спірну квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Daewoo Nexia» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 реєстраційний знак НОМЕР_2, спільним майном подружжя, так як вони набуті ними за час перебуванні у шлюбі. Поділити спільне майно подружжя, а саме: спірну квартиру АДРЕСА_2, відступивши від засади рівності часток подружжя і визнати за ОСОБА_5, право власності на 4/5 частини цієї квартири, а за відповідачем, ОСОБА_4, визнати право власності на 1/5 частки цієї квартири. Дану квартиру в натурі просить виділити їй, оскільки вона згідна сплатити відповідачу 1/5 дійсної її вартості, після проведення об'єктивної судово-будівельної експертизи, і такі кошти нею будуть покладені на депозитний рахунок суду.

Автомобіль марки «Daewoo Nexia» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_1 реєстраційний знак НОМЕР_2, виділити в натурі ОСОБА_5, оскільки вона згідна сплатити ОСОБА_4 половину ринкової вартості даного автомобіля в розмірі 33 456, 50 грн. Визнати приватною власністю ОСОБА_5 наступне рухоме майно: меблі в прихожій кімнаті; кухонні меблі; шафа-купе в спальній кімнаті; ліжко двоспальне з матрацом; карниз у вітальні; карниз у кухні; тумба з дзеркалом; килим на підлогу; тумбочка в спальній кімнаті; бра 2 шт.; кутовий диван; стіл розсувний; стіл журнальний; тумба під телевізор; пральна машинка марки «BOSCH» класік, ноутбук марки «LENOVO», яке, придбане нею у шлюбі, але за кошти, отримані нею від продажу її квартири АДРЕСА_3, в сумі 200 200 грн., які і були використані нею частково на ремонтні роботи в квартирі, частково для придбання цього рухомого майна. Визнати нижчеперелічене майно, а саме: диван-малютку сірого кольору, кухонний стіл, кухонну лавку і дві табуретки, телевізор марки «JVC» та всі меблі і майно, що знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя, та в порядку його поділу просить визнати за кожним із них, сторін, право власності по 1/2 частці у даному майні.

В обґрунтуванні зустрічних позовних вимог посилається на те, що дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, в даний час вони офіційно ще перебувають у шлюбі і, оскільки відповідач залишив сім'ю, не проживає у квартирі з листопада 2012 р. та звернувся із позовом про поділ майна подружжя, вона була змушена подати зустрічний позов.

Після одруження з ОСОБА_4 за їх взаємною згодою вони поселились спільно як сім'я у кімнаті АДРЕСА_3 і проживали в гуртожитку до 30.06.2006 р.

За цей період, починаючи з 2002 р. до 08.06.2005 р., вона разом з відповідачем здійснювали догляд за тіткою ОСОБА_4, а спочатку і за її чоловіком, які проживали за адресою АДРЕСА_4, причому більшість робіт по догляду виконувала вона, як жінка і як лікар. Було спочатку укладено договір довічного утримання з чоловіком та тіткою, який потім був розірваний, і укладено договір дарування. Після смерті тітки ми з чоловіком зробили ремонт цієї квартири і вселились в неї.

Весь цей час вона працювала лікарем-цитологом на півтори ставки, мала ще дошлюбні заощадження, так як її дядько постійно проживав в США і допомагав матеріально, переказуючи кошти (долари США) як особисто під час його приїздів на Україну, так і через батька і їй особисто через платіжні системи (зокрема "Western Union" та "Міст"), про що добре було відомо ОСОБА_4, який на той час працював водієм, його зарплата була невисокою, і він з цієї зарплати ще й допомагав своїм дітям від першого шлюбу (доньці і синові, який навчався стаціонарно у ВУЗІ, стипендії не мав), а тому приносив додому для потреб сім'ї дуже незначні суми грошей.

Крім цього, оскільки його тітка після смерті свого чоловіка анулювала складений нею раніше заповіт на ОСОБА_4 і свою частку заповіла іншому своєму племіннику з м.Тернополя, то ОСОБА_4 заявив мені, що він не зможе вселитися у квартиру, яка не буде йому повністю належати, зобов'язав мене здійснювати догляд за його рідною тіткою - ОСОБА_7, яка проживала у АДРЕСА_6. Тому вона здійснювала догляд і за нею. Після їх смерті квартира стала належати ОСОБА_4 Всі витрати по оформленню заповітів, які неодноразово змінювались, здійснювалися за їх спільні сімейні кошти.

Нею було приватизовано квартиру у гуртожитку, який набув статуту сімейного житла по АДРЕСА_3, яка належала їй одноособово.

Відповідач почав вимагати, щоб обидві квартири: по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 подарувати його двом дітям, заявивши, що у неї не має дітей, проти чого заперечувала. Однак чоловік пригрозив, що розлучиться. Через деякий час вони помирилися і вирішили за порадою його сестри спільно придбати окреме житло в новобудові, а саме спірну квартиру на АДРЕСА_2. Дійсно 05.03.2010 р. нею - позивачкою за зустрічним позовом, було укладено договір про пайову участь у будівництві будинку на АДРЕСА_2.

Нею було надано для придбання квартири її дошлюбні заощадження у сумі 25 000 доларів США. Крім того, ними спільно було заощаджено під час шлюбу частину коштів, також кошти надані їй її матір'ю в розмірі 6 000 доларів США, яка протягом всього сімейного життя допомагала їм грошима, продуктами харчування, і всі ці кошти вона заощаджувала. Брат ОСОБА_5 дав їй 2 000 доларів США від продажу батьківської квартири у м.Івано-Франківськ, а частину грошей дав відповідач, виручивши їх від продажу квартири по АДРЕСА_6, заявивши їй, що решта грошей він віддав своїм дітям.

Оскільки квартира потребувала ремонту, так як в ній не було ні міжкімнатних дверей, ні підлоги, ні сантехніки, ні побілки, то були необхідні кошти на його проведення. Відповідач заявив, що в нього коштів не має, і вона змушена була 06.07.2011р. продати належну їй квартиру АДРЕСА_3 за 200 200,00 грн. і всі кошти, виручені нею від продажу даної квартири, нею були вкладені у ремонтні роботи у квартирі та на придбання меблів, предметів домашньої обстановки.

У квітні 2012р. відповідач почав вимагати, щоб вона переоформила квартиру на нього, хоча навіть не був зареєстрований у цій квартирі і йому було добре відомо, що більшість грошей на її придбання та всі гроші на ремонтні роботи дала тільки вона. Тому вона відмовилась це зробити. Потім вони помирились, а в травні 2012 р. відповідач звернувся з позовом до суду.

Вважає, що її частка у спірній квартирі повинна бути 3/4, оскільки як вона вже вказувала вище, саме в більшості за її дошлюбні заощадження вона була придбана і ремонтні роботи були виконані виключно за її кошти, отримані від продажу нею однокімнатної квартири і вартість спірної квартири саме тому значно зросла.

Крім квартири ними за час перебування у шлюбі було придбано 05.10.2006 р. також автомобіль марки «Daewoo Nexia», вартість якого на той час становила близько 13 000 доларів США. Для придбання автомобіля вона у 2006 р. оформила кредитний договір в "УкрСиббанку" на суму 6 000 доларів США, який було нею виплачено за 6 місяців.

Даним автомобілем керував відповідач, спочатку вони користувалися ним і для потреб сім'ї, а з травня 2012 р. ним одноособово користується лише відповідач, який навіть відмовив їй у проханні провідати її важкохвору пристарілу 83-річну матір, продовжуючи одноособово використовувати автомобіль для своїх потреб. З урахуванням наведених вище обставин вона була змушена звернутись до суду з зустрічним позовом.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №12/06/21-к від 21.06.2012 року (Т-1 а.с.16), первісний позов підтримали, покликаючись на мотиви викладені в позові та поданих до нього уточненнях, просили позов задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_5 визнали частково.

Відповідач та її представник ОСОБА_8, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги №48 від 16.01.2013 року та ордеру №17 від 16.01.2013 року, позовні вимоги позивача заперечили частково, просили задоволити поданий зустрічний позов враховуючи подані до нього уточнення, посилаючись на мотиви викладені в ньому та у заяві про уточнення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, показання свідків, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови слід задоволити частково.

Судом встановлено, що 30.06.2001 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м.Львова, актовий запис №218 (Т-1 а.с.69).

25.06.2013 року шлюб иіж подружжям розірванй рішенням Шевченківського районного суду м.Львова.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано у власність квартиру АДРЕСА_2 шляхом укладення між ОСОБА_5 та ТзОВ «фінансова компанія «ЕКО-ДІМ» договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко-дім» №56-82-ФФБ-Л від 05.03.2010 року (а.с.Т-1 а.с.59-68), а також автомобіль марки «Daewoo Nexia» згідно акту прийому-передачі автомобіля №2597 від 06.10.2006 р. оформленого на ОСОБА_5 (Т-1 а.с.79).

Соронами під час спільного подружнього життя також придбали майно, заначене у позовній та зустрічній заяві.

Під час розгляду справи, а також згідно показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 судом встановлено, що після одруження сторони почали спільно проживати за адресою АДРЕСА_3 і проживали у ній до 30.06.2006 року, після чого переселилися у квартиру за адресою АДРЕСА_4, яка на той час належала на праві власності ОСОБА_4 У квартирі на АДРЕСА_4 подружжя проживало до березня 2011 року та після прдбання і проведення ремонту переселилися до спірної квартири АДРЕСА_2. Дані обставини визнали сторони.

ОСОБА_4 у спірній квартирі проживав до жовтня-листопада 2012 року і залишив таку, оскільки на той час вже звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

Вирішуючи спір між подружжям у рівних частках, суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69, ст. 71 Сімейного кодексу України дружина і чоловік незалежно від розірвання шлюбу мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, яке ділиться між ними в натурі.

Враховуючи, що сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, як це передбачено ч. 2 ст. 69 цього Кодексу, даний спір повинен вирішуватися судом.

Згідно з приписом ст. 70 Сімейного кодексу України при поділі майна частки майна дружини та чоловіка повинні бути рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

При вирішенні даного спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2,3 ст. 70 СК не знайшов підстав, щоби відступити від засади рівності часток подружжя, оскільки обставини, що мають істотне значення для справи - відсутні.

Як зазначено раніше, згідно акту прийому-передачі автомобіля №2597 від 06.10.2006 р. оформленого на ОСОБА_5 був придбаний автомобіль марки «Daewoo Nexia», який на час розгляду справи перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4, що сторони не заперечували (Т-1 а.с.79).

На придбання даного автомобіля подружжя використовувало спільні кошти, набуті під час шлюбу. Так, ОСОБА_4 26.06.2006 року на підставі договору купівлі-продажу продав житловий будинок, житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 72, 8 кв.м., цегляний сарай, цегляний гараж, металічну огорожу, криницю з бетонних кілець, що знаходяться на АДРЕСА_5 за 33 146, 00 грн. (а.с. Т-1 а.с.77).

Окрім цього, як вбачається з довідки АКІБ «УкрСиббанк» від 28.09.2006 року ОСОБА_5 було надано кредит в сумі 6 000, 00 дол. США для придбання автомобіля марки «Daewoo Nexia» вказана сума еквівалента 30 300, 00 грн. (Т-1 а.с.78). Згідно акту прийому-передачі автомобіля №2597 від 06.10.2006 р. ОСОБА_5 придбала у ТзОВ «Автоприват» автомобіль «Daewoo Nexia» за 55 670, грн. (Т-1 а.с.79). Даний кредит був погашений впродовж кількох років.

Суд не приймає до уваги обгрунтування позивача, викладені у позовній заяві щодо надання особистих коштів для придбання автомобіля у сумі еквівалентній 6 тис. дол. США, оскільки: вилучені кошти від продажу батьківської хати отримані позивачем у червні 2006 року, а автомобіль придбаний у жовтні 2006 року. З пояснень подружжя у суді також встановлено, що до придбання автомобіля «Daewoo Nexia», подружжя володіло автомобілем Опель, який продали у вересні 2006 року. До того ж в період з червня по жовтень 2006 року сторони їіздил на весілля у Російську Федерацію до родини ОСОБА_4, а також відпочивали за кордоном.

У відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи №138/14 від 31.07.2014 р., ринкова вартість автомобіля становить 40902,00 грн. (Т-1 а.с.230-242). З урахуванням тривалості розгляду справи, та вимог законодавства про визначення ринкової вартості майна у даному спорі на час прийняття рішення, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 11.03.2016 року по справі було призначено повторну судову будівельно - технічну експертизу. При цьому сторони погодилися провести експертизу за матеріалами попередньої, без огляду та додаткових досліджень.

З висновку судової автотоварознавчої експертизи №217/16 від 28.03.2016 р., ринкова вартість автомобіля «Daewoo Nexia» д.н.з.НОМЕР_2 на даний час з урахуванням огляду автомобіляя станом на липень 2014 року, становить 66903,00 грн. (Т-2 а.с.128-133).

Будучи допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 даний висновок підтримав

У судовому засіданні як позивач так і відповідач погоджувалися оплатити частку автомобіля протилежній стороні, а автомобіль залишити у власності. З урахуванням того, що спільне майно подружжя - автомобіль є неподільним, з метою вирішення спору у подальшому щодо користування таким, суд вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 половину вартості автомобіля - 33451 (тридцять три тисячі чотириста п'ятдесят одну) гривню 50 коп.

У відповідності до договору про участь у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко-дім» №56-82-ФФБ-Л від 05.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_5 та ТзОВ «фінансова компанія «ЕКО-ДІМ» (а.с.Т-1 а.с.59-68) та акту приймання - передачі від 31.08.2011 року квартири АДРЕСА_2, корпорація будівельних підприємств «Галичартбуд» здала, а ОСОБА_5 прийняла дану двокімнатну квартиру (Т-2 а.с.63). Згідно п.2 акту приймання-передачі та довідки ТзОВ «фінансова компанія «ЕКО-ДІМ» №78 від 31.08.2011 року загальна сума внесена ОСОБА_5 за будівництво АДРЕСА_2 становить 467 341, 12 грн. (Т-2 а.с.62).

Згідно представлених копії квитанцій, які оформлені на ОСОБА_5 кошти за будівництво кв. АДРЕСА_2 вносились з березня 2010 р. по серпень 2011 р. (Т-1 а.с.105-113).

Як убачається з договору купівлі-продажу квартири від 04.03.2010 року ОСОБА_4 продав належну йому квартиру АДРЕСА_6 за 150 00, 00 грн. (Т-1 а.с.76).

У судовому засіданні сторони визнали, що перший пайовий внесок у розмірі 50000 грн. 05.03.2010 року здійснено за рахунок коштів ОСОБА_4

З п.3-5 акту приймання-передачі квартири від 31.08.2011 року (Т.2 а.с.63) вбачається, що у переданій квартирі Забудовником проведено тільки опоряджувальні роботи, встановлені вікна та вхідні двері, а також прилади обліку.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2011 року ОСОБА_5 було продано належну їй квартиру АДРЕСА_3 за 200200,00 грн. (Т-2 а.с. 169).

У судовому засіданні 08.04.2015 року позивач ОСОБА_4 визнав, що за вилучені від продажу квартири АДРЕСА_3 подружжя проводило ремонт спірної квартри АДРЕСА_2.

Виходячи з припису ст. 60 Сімейного кодексу України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, суд вважає, що вищевказана квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На підставі здобутих у судовому засіданні доказів, суд важає, що придбана у 2011 році квартира, яка на час вирішення спору, згідно висновку додаткової судової інженерно-технічної експертизи №204/16 від 05.01.2016 року є відремонтованою, ринкова вартість якої становить 1386596,00 грн. (Т-2 а.с. 80-91) - придбавалася за як за особисті, так і спільні кошти як позивача так і відповідача. При цьому суд вважає, що участь кожного з подружжя у придбанні та ремонті квартири є рівною, а саме за виручені кошти: ОСОБА_4 за продаж квартири АДРЕСА_6; ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_3.

Щодо позовних вимог про поділ меблів і майна, яке сторони просили поділити, суд вважає, що дане майно слід залишити у їх власності за місцем фактичного проживання кожного із них: ОСОБА_4 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_4;

ОСОБА_5 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2.

Як встановлено судом, подружжя проживало з червня 2006 року по березень 2011 року за адресою АДРЕСА_4, 233/9. ДО вселення у цю квартириу у ній проводився ремонт, а також придбавалися меблі та інше майно. З часу пересення і проживання у квартирі АДРЕСА_2 подружжя з кв.АДРЕСА_4 собі забрали незначну частину меблів, посуд і постіль, а решта залишилося.

З показань свідка ОСОБА_17, сина позвача вбачається, що квартиру АДРЕСА_4 батько подарував порівну йому і сестрі у 2012 р.

Оскільки сторонами не представлено належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність такого майна у сторін, коли та ким воно було придбано, суд виходив з доказів наданих сторонами, та вважав залишити у власності кожного, тим, що він користується.

Єдним виключення з майна і як підтвердження, що таке придбано до укладення шлюбу ОСОБА_5 є паспорт на холодильник Снайге (Т.2. а.с.16).

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

У відповідності до ч.2 ст.59 Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будучи у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомив, що є сином позвача. Йому відомо, що батько - ОСОБА_4 отримавши квартиру від тітки і дядька на АДРЕСА_6, продав її за 54 тис. дол. США і він був під час укладення договору купівлі-продажу у нотаріуса. За ці ж кошти сплачені перші пайові внески за спірну квартиру у розмірі 150 тис.грн. З долара на гривню міняли він і батько разом і тут же вносили у касу підприємства. Решта коштів була покладена у банк на депозит. Батько також продав будинок у с.Тучапи за 5 тис.дол. США і у т.ч. за ці кошти придбали автомобіль. Квартиру на АДРЕСА_4 подарував порівну мені і сестрі у 2012 році.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що вона є мамою відповідачки ОСОБА_5 Її донька до заміжжя своєю працею та допомогою вуйка з Америки накопичила 25 тис. дол. США, які зберігала у неї. Вона також мала свої заощадження 6 тис.дол. США, які віддала доньці для купівлі квартири. Гроші вона передавала доньці напевно вдома, при цьому нікого сторонніх не було. Їй також відомо, що власників квартири: тітку і дядька ОСОБА_4 доглядала в осоновному її донька, однак в результаті квартира на АДРЕСА_6 була переписана на позивача.

Свідок ОСОБА_10 будучи у суді повідомила, що знайома з ОСОБА_5 з 1990 року і в ті часи ОСОБА_5 приїхала з Америки та мала певну суму грошей в доларах. Один раз вона їздила з ОСОБА_5 міняти долари США на гривні та оплачували черговий пайовий внесок за квартиру.

Свідок ОСОБА_19 будучи у суді повідомила, що знає ОСОБА_5 з 1990 року і знає, що вона їздила до вуйка в Америку. У 1997 році вона позичала 1 тис.дол.США під проценти. З 2001 року вона з відповідачкою не бачиться.

Суд критично оцінює показання свідків, оскільки жоднх письмових доказів на отримання грошей в іноземній валюті стороони не надали. Зокрема, удоговрі купівлі продажу квартри на АДРЕСА_6 зазначено, що квартира продана за 150000 грн.

Показання свідків ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9 стосуються надання допомоги та утримання ОСОБА_5 родини чоловіка ОСОБА_4, які проживали у квартирах АДРЕСА_6 та квартирі АДРЕСА_4.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги як первісні, так і зустрічні задоволено частково, а тому судові витрати, слід залишити за сторонами.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

первісний та зустрічний позов задовольнити частково.

Виділити у власність ОСОБА_4 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2 та автомобіль марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2.

Виділити у власність ОСОБА_5 1/2 ідеальну частину квартири АДРЕСА_2.

Виділити у власність:

- ОСОБА_4 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_4;

- ОСОБА_5 меблі і майно, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 33451 (тридцять три тисячі чотириста п'ятдесят одну) гривню 50 коп. - половину вартості автомобіля марки Daewoo Nexia, колір сірий, 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2.

Судові витрати залишити за сторонами.

У решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя П. С. Невойт