Справа № 361/6475/15-ц Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/2733/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 05.09.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді Сержанюка А.С., членів колегії суддів Журби С.О., Мережко М.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

31 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулося до суду із позовом, де просило стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 08 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» ( правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» ) та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті у розмірі 27 000 доларів США, а відповідач - зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 листопада 2021 року згідно із графіком погашення кредиту та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних.

Однак, у порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у звязку із чим виникла перед позивачем заборгованість, яка складається із заборгованості по кредиту 20 558,88 доларів США, заборгованості по процентам 2 676,67 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту 57 123,38 грн. та пені за прострочення сплати процентів 9 913,98 грн.

З огляду на викладені обставини, позивач просить достроково стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 у вищевказаному розмірі та судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 235,55 доларів США, яка складається із: 20 558,88 доларів США заборгованість по кредиту; 2 676,67 доларів США заборгованість за відсотками та 67 037,36 грн. нарахованої пені.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 654 грн.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов'язання - 2021 року вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом, щомісячні платежі ( з процентами ) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів.

Також зазначено, що відповідач, здійснюючи часткове погашення заборгованості по кредитному договору, перервала даними діями позовну давність, а тому позов підлягає задоволенню за весь заявлений позивачем період заборгованості.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд, зясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 08 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 ( а.с. 5-15 ).

Відповідно до умов правочину, позивач зобовязався надати відповідачу, а відповідач - прийняти, належним чином використовувати і повернути не пізніше 08 лютого 2021 року позивачу кредит ( грошові кошти ) в іноземній валюті в сумі 27 000 доларів США та сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених договором ( п.п. 1.1., 1.2.2. правочину )

За користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 10,3% річних ( п. 1.3.1. договору ).

Також, відповідач зобовязалася погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний у першому розділі договору.

У випадку порушення відповідачем термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій, строком більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов договору позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій, у порядку встановленому розділом 11 договору ( п. 5.5. договору ).

Відповідно до п. 7.1. договору за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту ( всієї суми або його частини ) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, позивач має право вимагати від відповідача додатково сплатити пеню в наступному порядку, а саме:

в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого ( еквіваленту ) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Позивач свої зобов'язання за правочином виконав, а ОСОБА_2 - не в повній мірі, унаслідок чого заборгованість станом на 31 липня 2015 року, зокрема, становить:

заборгованість по кредиту - 20 558,88 доларів США, заборгованість по процентам - 2 676,67 доларів США, на загальну суму 23 235,55 доларів США;

57 123,38 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 9 913,98 грн. пеня за прострочення сплати процентів, що складає загалом 67 037,36 грн. ( а.с. 24-25, 26-28, 29 )

При цьому, останній платіж за тілом кредиту відповідач здійснила 25 жовтня 2011 року у розмірі 49,11 доларів США, а погашення процентів за кредитом в сумі 50 доларів США - 01 грудня 2014 року ( а.с. 29-30, 30-35 ).

У зв'язку із цим, 15 липня 2015 року банк направив ОСОБА_2 вимогу про погашення заборгованості за кредитом, а 07 вересня 2015 року, відповідно до умов договору - предявив позов з дотриманням строку позовної давності щодо вимог по кредиту та процентам згідно положень ст.ст. 257, 264 ЦК України, сплативши 3 654 грн. судового збору ( а.с. 1-3, 4, 42, 43, 44 ).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і визначив відповідно до них правовідносини між сторонами та правильно встановив обовязок відповідача виконувати умови договору по зазначеним вимогам на підставі положень ст.ст. 525, 526, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-215 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення в частині стягнення кредиту та процентів за правочином, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 14 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст. 22 Закону України "Про платіжні системи і переказ крштів в Україні", Резолюції №39/248 Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року, ст.ст. 254, 256, 257, 261, 267, 526, 530, 1050 України, ст.ст. 1, 57, 60, 119, 131, 212, 213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, оскільки повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі у відповідності до положень ст.ст. 58, 59 ЦПК України, які суд відніс до числа достовірних.

Інші доводи апелянта, зокрема, про недостовірність розрахунку заборгованості у цій частині рішення, сплив строку позовної давності, неповідомлення про дострокове погашення кредиту, відсутність документів на підтвердження заявлених вимог, недотримання балансу між інтересами сторін, відсутність детального розрахунку заборгованості, незазначення сплачених коштів у розрахунку, відшкодування заборгованості за рахунок резерву, відсутність у позивача права вимоги, у зв'язку із цим, безпідставне нарахування відсотків у подвійному розмірі, відсутність у справі доказів на підтвердження повноважень представника позивача, сплати судового збору, зазначення різних найменувань позивача, подання позову в іноземній валюті, відсутність порушень прав позивача, необхідність захисту більш слабкого суб'єкта економічних відносин, на переконання апеляційного суду, правового значення, у даному випадку, не мають в силу викладеного та не спростовують обгрунтований висновок місцевого суду про порушення відповідачем вимог як договору так і закону, унаслідок чого заявлені вимоги позивача у цій частині підлягають повністю до задоволення.

Окрім цього, ОСОБА_2 була сповіщена про необхідність виконання умов договору не тільки повідомленням ( а.с. 93 ), а й шляхом пред'явлення до неї позовних вимог 07 вересня 2015 року.

Однак, до ухвалення 09 березня 2016 року вона не виконала взяті на себе зобов'язання за правочином щодо сплати періодичних платежів.

Твердження апелянта про сплив строку позовної давності, на переконання апеляційного суду, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 01 грудня 2014 року погасила частину кредиту, а відтак - перебіг строку позовної давності до зазначених вимог, відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, перервався і його перебіг почався заново.

Будь-яких доказів на відшкодування позивачу заборгованості за рахунок резерву апелянт не надала і матеріали справи їх не містять, а тому зазначене не може слугувати підставою для задоволення апеляційних вимог за цією частиною рішення.

Відсутність у справі доказів на підтвердження повноважень представника позивача, сплати судового збору, на що також посилається боржник, не відповідають дійсності, оскільки повністю спростовуються наявними у справі копіями довіреностей, квитанцією про сплату судового збору ( а.с. 4, 68, 73, 77, 84-85 ).

Посилання апелянта на безпідставне нарахування відсотків у подвійному розмірі, на переконання апеляційного суду, не свідчить про обгрунтованість заявлених апеляційних вимог у цій частині, оскільки не грунтується на положеннях кредитного договору, доповненнях до нього, згідно яких сторони обумовили такий порядок нарахування штрафних санкцій у встановленому на той час порядку ( а.с. 5-15, 90, 91, 94, 94 ) і проведений розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками правочину не суперечить.

Отримання грошових коштів за правочином, окрім іншого, підтверджується наданими суду апеляційної інстанції заявами ОСОБА_2 від 22 вересня 2010 року ( а.с. 141-142 ) згідно яких вона підтвердила отримання грошових коштів від банку і достовірність заяви апелянт у суді другої інстанції не оспорила.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення щодо зазначеної частини, ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення пені за договором, місцевий суд не звернув уваги на положення ст. 258 ЦК України, згідно якої позовна давність за цими вимогами встановлена в один рік.

При цьому, її розмір, із врахуванням вимог матеріального права, подачі позову 31 серпня 2015 року, за один рік становитиме не 67 037,36 грн., як зазначив місцевий суд, а 62 156,77 ( 67 037,36 - 4 880,50 ) грн.

При цьому, на переконання апеляційного суду, не підлягають до задоволення вимоги про стягнення пені за липень та серпень 2014 року по заборгованості за кредитом та процентам, відповідно, в розмірі, 2 053,77 грн., 2 602,92 грн., 218,06 грн., 5,84 грн. ( а.с. 36, 37 ), на загальну суму 4 880,50 ( 2 053,77 + 2 602,92 + 218,06 + 5,84 ) грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції прийшов до переконання про необхідність скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, в зазначеній частині, у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України і ухвалити нове про часткове задоволення позову щодо стягнення пені на підставі вимог ст.ст. 258, 525, 526, 549,1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України.

Таким чином, зазначені доводи апелянта щодо стягнення пені, на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у частині стягнення пені скасувати і ухвалити по справі нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" пеню за кредитним договором у розмірі 62 156,77 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

ОСОБА_3