УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного акціонерного товариства «Аріон-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інновейшн груп», третя особа - ОСОБА_9, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити певні дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що Шевченківським районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа за його позовом про поновлення на роботі на посаді головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета». Позивач вважає своє звільнення незаконним і, що газета, намагаючись уникнути відповідальності через його незаконне звільнення, змінила свого власника.

Позивач зазначав, що підстав для його звільнення не було, за сумісництвом він не працював, посади в.о. головного редактора він не обіймав.

На підставі наведеного просив суд зобов'язати ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» надати йому довідки про його справжні доходи в 2007 та 2008 роках, розрахункові листи та копії всіх наказів які його стосуються, поновити його на роботі в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», стягнути з ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» невиплачену позивачу частину зарплати за березень 2008 року у сумі 12 625,00 грн, стягнути із ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на підставі ст. 117 КЗпП України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 квітня 2008 року по день поновлення на роботі, виходячи із суми 25 250,00 грн за кожний місяць, стягнути із ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на підставі ст. 237-1 КЗпП України на користь позивача відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із незаконним звільненням, у розмірі 1 000 000,00 грн, відповідно до ст. 41 КЗпП України винести окрему ухвалу суду щодо дій ОСОБА_9 і згідно зі ст. 237 КЗпП України покласти на нього матеріальну відповідальність за звільнення позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 березня 2012 року, за клопотанням позивача, зазначена вище цивільна справа була об'єднана в одне провадження з іншою цивільною справою за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «Медіа Інвест Груп», ПрАТ «Аріон-Інвест» (правонаступника ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»), третя особа - ОСОБА_9, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись до суду з позовом до ТОВ «Медіа ІнвестГруп», ПрАТ «Аріон-Інвест», позивач посилався на те, що він з 04 вересня 2006 року працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді заступника головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета» за сумісництвом, зауважуючи при цьому, що фактично іншої роботи не мав, оскільки був незаконно відсторонений з посади директора у ТОВ «Комерсант Україна», де 10 жовтня 2007 року його було звільнено за прогул тривалістю 370 днів. Трудову книжку він отримав лише 10 квітня 2008 року.

Позивач зазначав, що 03 травня 2007 року ОСОБА_9 видав наказ № 56-к про його переведення з посади заступника головного редактора на посаду головного редактора. У подальшому зазначений наказ було знищено та підмінено наказом про призначення позивача в.о. головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета». Разом з тим, у період з 11 травня 2007 року по 08 квітня 2008 року у вихідних даних газети зазначалося «Головний редактор ОСОБА_6».

Позивач також вказував, що 07 квітня 2008 року наказом № 42 його було звільнено із суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Підставою зазначеного наказу був протокол від 07 квітня 2008 року № 12. Позивач вважав своє звільнення незаконним, оскільки на момент звільнення він не був сумісником.

На підставі наведеного та з урахуванням уточнень позовних вимог остаточно просив суд зобов'язати ПрАТ «Аріон-Інвест» надати позивачу довідки про доходи у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» за період 2007 - 2008 років, розрахункові листки та копії всіх наказів, які його стосуються; поновити позивача на роботі на посаді головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», права на яку зараз має відповідач TOB «Медіа Інновейшн Груп»; стягнути солідарно з відповідачів невиплачену йому частину зарплати за березень 2008 року у сумі 2 500,00 доларів США за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення суду в цій справі; стягнути солідарно з відповідачів на підставі ст. 117 КЗпП України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 квітня 2008 року по день поновлення на роботі, виходячи із суми 5 000,00 доларів США за кожний місяць вимушеного прогулу за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення; стягнути солідарно з відповідачів на підставі ст. 237-1 КЗпП України на користь позивача відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із незаконним звільненням та судовими рішеннями в цій справі у розмірі 1 000 000,00 грн; на підставі ст. 41, ч. 4 ст. 97 КЗпП України постановити окрему ухвалу суду щодо дій третьої особи ОСОБА_9 і відповідно до ст. 237 КЗпП України покласти на нього матеріальну відповідальність за незаконне звільнення позивача; зобов'язати відповідачів солідарно оплатити йому офіційно оформлене відрядження до міста Давос (Швейцарія) в січні 2008 року, яке не було оплачене бухгалтерією ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»; зобов'язати відповідачів повернути у власність позивача домен «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідно до чинного судового рішення шляхом вчинення відповідних дій з перереєстрації зазначеного домену на ім'я позивача та відшкодувати збитки за повторне незаконне заволодіння його майном і невиконання судового рішення у розмірі 500 000,00 грн, а також 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; визнати, що з вересня 2006 року позивач працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді заступника головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета» не за сумісництвом, оскільки з 01 жовтня 2006 року позивач не працював директором інформаційного центру TOB «Комерсант-Україна», де цю посаду обіймав ОСОБА_11; визнати, що після фактичного звільнення з 01 жовтня 2006 року та формального звільнення із 10 жовтня 2007 року за прогул у 370 днів з TOB «Комерсант-Україна» позивач не працював за сумісництвом, у тому числі і на день звільнення - 07 квітня 2008 року, та не мав іншої роботи одночасно з роботою в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»; визнати, що наказ від 03 травня 2007 року за № 56-к про переведення позивача з посади заступника головного редактора на посаду головного редактора був виданий на підставі заяви позивача про переведення на посаду саме головного редактора; визнати що наказ від 03 травня 2007 № 56-к року було незаконно змінено ОСОБА_9 шляхом дописування літер «в.о.» до посади головного редактора; визнати недійсним наказ від 03 травня 2007 року № 56-к у другій редакції з літерами «в.о.»; визнати, що посади в.о. головного редактора відповідач не мав впродовж всього часу роботи позивача у 2006 - 2008 роках; визнати дійсним наказ від 03 травня 2007 року № 56-к в першій редакції про переведення позивача на посаду головного редактора; визнати незаконним та скасувати наказ від 07 квітня 2008 року № 42 про звільнення позивача на підставі ст. 43-1 КЗпП України; визнати незаконним та нечинним протокол від 07 квітня 2008 року № 12, укладений між ПрАТ «Аріон-Інвест» та ТОВ «Медіа Інвест Груп»; визнати наказ про звільнення позивача від 07 квітня 2008 року № 42 та протокол від 07 квітня 2008 року № 12 такими, що грубо порушують вимоги Кодексу законів про працю України та рішення Конституційного Суду України; визнати, що керівництво ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» 10 жовтня 2007 року було офіційно поінформовано про звільнення позивача з ТОВ «Комерсант-Україна» телеграмою; визнати, що ТОВ «Медіа Інвест Груп» та ПрАТ «Аріон-Інвест» понад чотири місяці не виконували перше рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення заробітку, яке підлягало негайному виконанню; зобов'язати ПрАТ «Аріон-Інвест» анулювати нечинні та фальшиві записи у дублікаті трудової книжки позивача в частині щодо запису про переведення на посаду в.о. головного редактора за сумісництвом та щодо незаконного звільнення відповідно до ст. 43-1 КЗпП України; зобов'язати ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» перереєструвати газету «Економічні відомості щоденна газета», яку було незаконно перереєстровано без згоди позивача, як головного редактора, спочатку з ПрАТ «Аріон-Інвест» на ТОВ «Медіа Інвест Груп», а потім на ТОВ «Медіа ІнновейшнГруп».

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року закрито провадження у даній справі в частині вимог щодо зобов'язання відповідачів повернути у власність позивача домен «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідно до чинного судового рішення шляхом вчинення відповідних дій з перереєстрації зазначеного домену на ім'я позивача та відшкодувати збитки за повторне незаконне заволодіння його майном і невиконання судового рішення у розмірі 500 000,00 грн, а також 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення ОСОБА_6 із суміщуваної роботи відбулося у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, із дотриманням норм чинного трудового законодавства.

Судами встановлено, що відповідно до наказу Голови правління закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні Відомості» (далі - ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», Товариство) від 04 вересня 2006 року № 108-к, позивача було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду заступника головного редактора з окладом згідно зі штатним розписом, з випробувальним терміном на три місяці.

З 03 травня 2007 року позивач за сумісництвом, відповідно до наказу про переведення, виконував обов'язки головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета», з окладом згідно зі штатним розписом.

Як на час видання наказу про прийняття ОСОБА_6 на роботу в ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», так і на час видання наказу про переведення основне місце роботи ОСОБА_6 було у ТОВ «Комерсант-Україна».

За весь період роботи позивача, починаючи із 04 вересня 2006 року і по 07 квітня 2008 року, бухгалтерією підприємства на підставі табелів обліку робочого часу проводилися нарахування щодо позивача як на сумісника, зокрема, індексація заробітної плати позивача не проводилася та не сплачувався комунальний податок.

Також на підтвердження того, що позивач був зарахований на роботу як працівник за сумісництвом, судами було встановлено, що заяви про його зарахування як за основним місцем роботи він не подавав. Також впродовж всього періоду роботи у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», ОСОБА_6 не подавав роботодавцю і трудову книжку, яка зберігалася за основним місцем роботи.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 квітня 2008 року Наглядова рада ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на своєму засіданні, оформленому протоколом № 12, надала згоду Генеральному директору товариства на призначення Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета» Бердинських О.А. та відповідно до абзацу четвертого частини 1 статті 43-1 КЗпП України надала попередню згоду на звільнення позивача.

07 квітня 2008 року Генеральний директор ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», керуючись абзацом 4 частини 1 ст. 43-1 КЗпП України: звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, видав наказ № 44 про звільнення ОСОБА_6 із 07 квітня 2008 року з посади виконуючого обов'язки Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», яку він обіймав за сумісництвом.

Відповідно до наказу Генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» від 08 квітня 2008 року, Бердинських О.А. на підставі його заяви та протоколу № 12 призначено із 08 квітня 2008 року Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета».

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Статтею 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) здійснюється у випадку звільнення з суміщуваної роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником, а також у зв'язку з обмеженнями на роботу за сумісництвом, передбаченими законодавством.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із пунктом 12.6 статті 12, пункту 11.7 та підпункту 6 пункту 11.7.6. статті 11 Статуту ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» (в редакції від 13 лютого 2007 року) дії, які потребують попереднього одержання дозволу Наглядової ради, Генеральний директор вчиняє лише після одержання такого дозволу в порядку, передбаченому статутом та внутрішніми документами товариства.

До компетенції Наглядової ради належить надання Генеральному директору попередньої згоди на призначення, переведення та звільнення головних редакторів друкованих видавництв, засновником яких є товариство; головного бухгалтера та керівника підрозділу юридичного забезпечення товариства.

Матеріали справи доказів того, що Наглядовою радою було надано Генеральному директору ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» попередню згоду на призначення (переведення) позивача на посаду головного редактора не містять.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходили із того, що позивача було звільнено у зв'язку із прийняттям на постійне місце роботи працівника, який не є сумісником, на підставі абз. 4 ст. 43-1 КЗпП України із дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому відсутні підстави для поновлення його на роботі.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова О.В. Попович