АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5769/15-ц Номер провадження 22-ц/786/537/16Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів Абрамова П.С., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство» про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на законних підставах у гуртожитку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, просили з урахуванням відмови від частини позовних вимог ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання та реєстрації на законних підставах позивачів та їхніх дітей у кімнаті №8 гуртожитку по вул.. Зінківській,53 у м.Полтаві.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що встановлення факту необхідне для реалізації їхнього права на приватизацію житлового приміщення, у якому вони мешкають.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального процесуального права, просять рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд неправильно застосував закон, яким врегульовані правовідносини щодо забезпечення житлових прав осіб мешканців гуртожитків, дав хибну оцінку фактичним обставинам, а тому зробив помилковий висновок про необґрунтованість позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, будівля гуртожитку №53 по вул.. Зінківській у м.Полтаві є обєктом державної власності, органом управління яким є Регіональне відділення Фонду державного майна України, а балансоутримувачем ПрАТ «Полтавське хлібоприймальне підприємство».

Рішеннями Полтавської міської ради від 06 липня 2010 року і від 05 лютого 2013 року гуртожиток по вул.. Зінківській, 53 у м.Полтаві включений до переліку обєктів, які підлягають передачі у комунальну власність. Проте, за станом на час розгляду справи судом гуртожиток по вул..Зінківській,53 у м.Полтаві не переданий у комунальну власність.

З 07 травня 2004 року ОСОБА_2, з 31 січня 2007 року ОСОБА_3, а їхні малолітні діти з дня народження на законних підставах проживають у гуртожитку по вул.. Зінківській, 53 у м.Полтаві.

Згідно реєстраційних документів зареєстрованим місцем проживання позивачів є гуртожиток по вул.. Зінківській,53 у м.Полтаві.

Ордер №2 серії ХІІ від 07 травня 2004 року виданий ОСОБА_2 на право зайняття житлової площі у кімнаті №8 гуртожитку №53 по вул.. Зінківській у м.Полтаві.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому суд правомірно послався на приписи ст.128, ст.129 ЖК України, а також норми Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_6 мінстрів УРСР № 208 від 03 червня 1986 року, та виходив з того, що рішення про розподілення житлової площі у гуртожитках відноситься до виключної компетенції адміністрації підприємства, установи, організації, яким належить гуртожиток, а позивачами не доведено факт невизнання чи оспорювання відповідачем їхнього права на проживання у гуртожитку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що за твердженням позивачів встановлення факту їхнього проживання у конкретній кімнаті гуртожитку є умовою реалізації їхнього права на приватизацію цього помешкання.

Ні ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ні ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» не містять норм, які б повязували право мешканця гуртожитку на приватизацію жилого приміщення у ньому з фактом його реєстрації у конкретній кімнаті (жилому приміщенні) цього гуртожитку.

Згідно п.2, п.16 ч.1 ст.18 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» до компетенції органів місцевого самоврядування належить право приймати рішення про надання відповідним житловим комплексам статусу "гуртожиток" і одночасно про надання дозволу на приватизацію жилих і нежилих приміщень таких гуртожитків відповідно до цього Закону.

На виконання зазначеного Закону наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян.

Відповідно до пунктів 13,14,18,19,22 Положення приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача жилих приміщень в гуртожитках, які на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" перебували у державній власності, у власність громадян здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (після передачі/прийняття гуртожитку у власність відповідної територіальної громади). При цьому орган місцевого самоврядування відповідно до статті 5 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" має прийняти рішення щодо залишення цілісного майнового комплексу (будівлі, будинку) у статусі "гуртожиток" та дозволити приватизацію його жилих та нежилих приміщень.

Громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п'яти років).

Громадянином до органу приватизації подаються:

оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

копію документа, що посвідчує особу;

технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку;

довідка про склад сім'ї та займані приміщення;

копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці також вказуються новонароджені, і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно. Відомості про займані наймачем приміщення та їх площу заповнюють згідно з інвентаризаційними матеріалами, які зберігаються на підприємстві (організації) по обслуговуванню житла. При відсутності інвентаризаційних матеріалів або невідповідності їх інформації фактичному стану, що викликано проведенням ремонту чи реконструкцією будинку (гуртожитку), при необхідності уточнення даних для приватизації (у тому числі нумерації кімнат у гуртожитку) підприємство (організація) по обслуговуванню житла відновлює інвентаризаційні матеріали через субєкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію обєктів нерухомого майна.

На підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації замовляє у субєкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію обєктів нерухомого майна відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення у гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння, і видає свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Зі змісту наведених спеціальних норм слідує, що реєстрація місця проживання у конкретній кімнаті не є необхідною умовою для реалізації права особи на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках.

Апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Лобов

Судді П.С.Абрамов

ОСОБА_7

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов