Справа № 204/5605/14-ц
Провадження № 2/204/15/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіній А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобовязання провести перебудову споруд, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року позивач звернувся з позовом до суду, який 20 грудня 20 грудня 2016 року уточнив та остаточно просив зобовязати ОСОБА_2 виконати перевлаштування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 за адресою: м. Дніпро, вул. Василівська, 180 «Д» у відповідності з дотриманням ДБН № 60-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме вигрібна яма повинна бути віддалена від межі (огорожі) земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_3А.) на відстані не менше 1,5 м від стін житлового будинку розташованого на земельній ділянці № 126 вигрібна яма повинна бути перевлаштована на відстань не менше 15 метрів. В обґрунтування позову вказав, що в червні 2012 року він, як власник земельної ділянки № 126 в обслуговуючому кооперативі садівничого товариства «Струмок» звернувся зі скаргою до правління кооперативу на власника сусідньої ділянки № 125 ОСОБА_2 на порушення нею санітарних норм при будівництві зливної ями та туалету на межі вказаних земельних ділянок. Згідно з витягу протоколу зборів правління від 09 червня 2012 року ОСОБА_2 у письмовій формі зобовязалася підземну споруду на відстані одного метра від межі з сусідом ніколи не використовувати як зливну яму, а яму під туалетом закласти цеглою і довести до санітарних норм. Зобовязання ОСОБА_2 не виконала. Відповідно до висновку № 5421-15 судової будівельної-технічної експертизи,складеної 23 травня 2016 року встановлено, що розташування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125, яка виходить в сторону земельної ділянки № 126 знаходиться від межової огорожі на відстані 0,23 метра та не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Відстань від його будинку до вигрібної ями складає 13,86 м. за вимогами ДБН 360-92** не менше 15 метрів. За висновком експерта на земельній ділянці № 125 необхідно перевлаштувати вигрібну яму під вбиральнею літ. «В» з дотриманням державних будівельних та санітарних норм, а саме від межі (огорожі) земельної ділянки № 126 не менше ніж на 1,5 метра, від стін житлового будинку не менше 15 метрів.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що позивач просить зробити перебудову споруд, які побудовані з порушенням санітарних норм. Йому перешкоджає зливна яма убиральні з якої ідуть неприємні запахи і вона знаходиться поряд з його будинком. Просить перенести дану зливну яму на іншу сторону.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вбиральня і зливна яма знаходиться на її земельній ділянці в місці, де буде створювати найменші незручності кожному з володільців сусідніх садиб. Вона є герметичною та не створює жодних ризиків забруднення підземних вод та виникнення постійних неприємних запахів. Крім того, на теперішній час зі зливної ями усе викачали і обіклали її цеглою, а по весні засиплють усе землею, тобто фактично зливна яма ліквідована, там викачана вода і вона обкладена цеглою. Тому, не функціонуюча вигрібна яма, будь-яким чином не порушує прав позивача та не створює перешкоди в користуванні позивачем власністю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд захищає цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом (ст. 16 ЦК України).

Такими способами при порушенні (можливому порушенні в майбутньому) прав власника, не повязаних з позбавленням володіння власністю є відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, заборона на вчинення дій, які можуть порушити право власника, вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом встановлено, що на виконання рішення Новоолександрівської сільської ради від 14 червня 1996 року ОСОБА_3 для ведення садівництва відведено земельну ділянку площею 0,0630 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради, садове товариство «Струмок». А саме: для садів 0,0575 га, під двором, будівлями і інших угідь 0,0055 га, що підтверджується актом встановлення меж земельної ділянки, що передаються у приватну власність від 21 вересня 1998 року (а.с. 27).

На підставі довідки ОК «Садівницьке товариство «Струмок» від 05 вересня 2011 року за № 147 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21 жовтня 1999 року № 2091 і рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради садовий будинок 126 у обслуговуючому кооперативі Садове товариство «Струмок», який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Василівська, 180д належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про державну реєстрацію (а.с.10-11).

На підставі рішення Новоолександрівської сільської ради від 14 червня 1996 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06030 гектарів в межах згідно з планом, для ведення садівництва. Земельна ділянка розташована на території садового товариства «Струмок», ділянка 126 Новоолександрівської сільради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю (а.с. 12).

Житловий будинок № 125, площею 178,5 кв.м., розташований в Обслуговуючому кооперативі «Садівницьке товариство «Струмок», на праві приватної власності належить ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 21).

Тобто, сторони є власниками суміжних садиб (земельних ділянок з розташованими на них житловими будинками, господарськими будівлями та спорудами).

Судом встановлено, що відповідачка на власній земельній ділянці влаштувала вигрібну яму літ. «В», яка виходить за вбиральнею в сторону межі з земельною ділянкою № 126, вона бетонована, щільно закрита бетонною плитою, більшою за розміром зливної ями, тобто за конструкти вами відповідає вимогам за улаштуванням зливних ям. Розміри вигрібної ями відступаючої від вбиральні літ. «В» в сторону огорожі з сусідньою земельною ділянкою складають 0,78 м. х 1,3 м. Відстань від вигрібної ями до огорожі земельної ділянки № 126 складає 0,23м. Відстань по діагоналі від садового будинку розташованого на земельній ділянці № 126 до вигрібної ями складає 13,86 м.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1-5, 7 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК України), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача (п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч. ч. 1, 3 ст. 375 ЦК України).

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм (ст. 39 ЗК України).

Власники земельних ділянок зобов'язані додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон тощо (ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Відповідно до п. п. "а","г" ч.1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором мають право самостійно господарювати на землі; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно п. п."б","г","е" ч.1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов'язані: додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватись правил добросусідства

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше (ст. 104 ЗК України).

Згідно п. 2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства.

Відповідно до п. 13.5 Статуту обслуговуючого кооперативу «Садівницького товариства «Струмок», затвердженого загальними зборами членів кооперативу від 27 травня 2008 року, при освоєнні земельної ділянки та зведеній на ній будівлі необхідно дотримуватися наступних норм, зокрема мінімальна відстань від убиральні і компостних ям до житлового будинку, в тому числі і на сусідніх ділянках 12 метрів, до водяних свердловин 20 метрів.

Ухвалою суду від 22 липня 2015 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: чи відповідають державним будівельним нормам побудовані на земельній ділянці № 125 в ОК Садове товариство «Струмок» власником якого є ОСОБА_2 дворова вбиральня, зливні ями? Чи можливо виконати перебудову у відповідність до державних будівельних і санітарних норм зливну яму № 1 на земельній ділянці № 125 ОК Садове товариство «Струмок», яка розташована на відстані 23 см. від межі сусідньої земельної ділянки № 126, а від житлового будинку на відстані 11 метрів? чи можливо виконати перебудову у відповідність до державних будівельних і санітарних норм зливну яму № 2 на земельній ділянці № 125, що розташована на відстані 3,6 метрів від житлового будинку домоволодіння № 126, а від границі земельної ділянки № 126 ОК Садівницьке товариство «Струмок» на відстані 60 см.? які взагалі можливі перебудови?

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 5421-15 від 23 травня 2016 року, вигрібна яма під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 (власник ОСОБА_2О.) виходить в сторону до сусідньої земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_3А.) і знаходиться від межевої огорожі на відстані 0,23м., що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Враховуючи невідповідність розташування вигрібної ями під вбиральнею літ. «В», яка знаходиться на земельній ділянці № 125 (власник ОСОБА_2О.) в ОК Садове товариство «Струмок» за адресою: вул. Василівська, 180Д в м. Дніпропетровську по відношенню до межі сусідньої земельної ділянки № 126 (власник ОСОБА_3А.) та невідповідні відстані від садових (житлових) будинків згідно вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та санітарним нормам, умовам та нормативами щодо місце розташування, вигрібна яма повинна бути відділена: від стін житлового будинку та господарських будівель і споруд на відстань не менше 15 метрів; від межі (огорожі) земельної ділянки не менше ніж на 1,0-1,5 м. водозабірних колодязів на 20 метрів, водопровідних труб на 25 метрів, газових труб на 5 метрів.

Тобто, зливна яма під вбиральнею літ. «В» на земельній ділянці № 125 не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

У судовому засіданні оглянуто відеозапис та фототаблиці зливної ями від 20 грудня 2016 року, з яких вбачається, що дана зливна яма є герметичною та не створює жодних ризиків забруднення підземних вод та виникнення постійних неприємних запахів, оскільки на даний час не функціонує, її відповідачка ліквідувала.

Як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року по справі № 6-180цс14 у спорі про знесення самочинного будівництва, позивач, звертаючись з позовом про захист порушених прав власника, не пов'язаних з позбавленням володіння власністю або вказаних прав, які з достатньою вірогідністю будуть порушені в майбутньому внаслідок незаконного будівництва іншої особи (ст.ст. 376, 391, 396 ЦК України) повинен довести, а суд встановити не тільки факт зведення відповідачем будівлі (споруди) з порушенням вимог закону, зокрема будівельних, санітарних, інших норм та правил, а й факт порушення внаслідок будівництва (реальної можливості порушення) прав, свобод чи інтересів самого позивача, що в сукупності є підставами для захисту його права, оскільки сам по собі факт незаконності будівництва не є достатньою підставою для задоволення позову.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, належними, допустимими та достатніми доказами.

В той же час, позивачем та його представником, не надано достатніх та переконливих доказів того, що допущені під час влаштування вигрібної ями порушення будівельних та санітарних норм і правил з врахуванням вищенаведених обставин призвели до порушення його прав або можуть призвести до цього в майбутньому, а також наявності порушення балансу інтересів суміжних землекористувачів на користь відповідачки.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки, позивачу у задоволенні позову відмовлено, суд вважає що не має підстав в повернені позивачу судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 373, 375, 386, 391, 396 ЦК України, ст. ст. 39, 91, 95, 96, 103, 104 ЗК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобовязання провести перебудову споруд відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська