АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6021/16 Справа № 199/1748/16 Головуючий у 1 й інстанції - Руденко В.В. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що В березні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, бабуся позивача, після якої він прийняв у спадщину домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1. Однак на даний час він не може оформити свої спадкові права на вказаний будинок, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на нього.

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд визнати за ним право на домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлих родичів.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, з чим позивач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради від 02 березня 1954 року № 444 ОСОБА_5, було виділено в користування земельну ділянку в кварталі АДРЕСА_2, під забудову. Договором про право забудови і безстрокового користування земельною ділянкою від 02 квітня 1954 року надано згоду на будівництво індивідуального жилого будинку з подальшою його експлуатацією та реєстрацією ОСОБА_5. Згідно акту приймання індивідуального житлового будинку від 02 квітня 1973 року вказане домоволодіння належало останньому на праві приватної власності. Станом на 02 квітня 1973 року адреса значиться: АДРЕСА_2.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до положень ст. 529 ЦК України (в редакції від 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив з того, що позивачем не було надано доказів стосовно ступеню його споріднення із померлою ОСОБА_4

Крім того, позивачем, також, не доведено факт того, що його бабуся ОСОБА_4 є законною спадкоємицею після померлого ОСОБА_5, як дружина останнього.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, зокрема, щодо неповного з'ясування обставин справи, які стали підставою для звернення до суду першої інстанції за захистом своїх прав.

Так, в свої апеляційній скарзі, позивач вказує на постійне місце проживання у спірному домоволодінні, що на його думку вже дає йому права спадкування за законом у четвертій черзі, також, вказує на наявність свідоцтва про його народження, в якому у графі «відомості про батьків» по батькові останнього відповідає імені померлого дідуся ОСОБА_5

Однак, колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянта, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 70 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В даному випадку для підтвердження обставин на задоволення вимог про визнання права власності повинні бути надані правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння.

Якщо виходити із вимог про спадкування нерухомого майна за законом, то будь-які документи на підтвердження ступеня споріднення із померлими ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в матеріалах справи, також, відсутні. Крім того позивачем не надано доказів належності спірного майна спадкодавцям. Водночас предметом позову є нерухоме майно, а саме земельна ділянка та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, у той час остання відома адреса спірного майна згідно правовстановлюючих документів є: АДРЕСА_2. Довідки квартального комітету №17 від 21.08.2013 року, на які посилається позивач, як на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцями також стосується іншого домоволодіння АДРЕСА_1.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова