Ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи змінило, та остаточно просило стягнути з відповідача на свою користь 10 867 грн 89 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом за період із 21 січня 2012 року по 21 січня 2015 року, яка нарахована на несплачений кредит в розмірі 4 994 грн 43 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі кредитного договору від 25 квітня 2005 року № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних за користування кредитом, нарахованих на суму залишку заборгованості за кредитом. Кінцевий термін повернення кредиту визначався строком дії картки. Отримавши кредит, відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконував належним чином, у зв'язку із чим станом на 31 грудня 2014 року у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 31 502 грн 58 коп., із яких: 4 994 грн 43 коп. - заборгованість за кредитом та 26 508 грн 15 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму боргу за процентами за користування кредитом у розмірі 5 433 грн 95 коп. та судовий збір у сумі 121 грн 80 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що зобов'язання відповідача щодо сплати процентів за користування кредитними коштами не припинилося, оскільки заборгованість за кредитом у розмірі 4 994 грн 43 коп. станом на час розгляду справи в суді не погашена, тому банк відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України має право на отримання процентів за користування кредитом в межах строків позовної даності в розмірі, визначеному договором, тобто 36 % річних, виходячи з визначеної у п. 1.1.2 договору базової відсоткової ставки - 3 % в місяць із розрахунку 360 днів у році.

Однак із вказаними висновками не можна погодитися, виходячи з такого.

Судом установлено, що 25 квітня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 5 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитним договором, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно з умовами вказаного кредитного договору дія кредитного ліміту припиняється останнім днем місяця, до якого діє кредитна картка, якщо інше не передбачено цим договором. Погашення заборгованості за кредитним лімітом відбувається щомісячними платежами у розмірі 7 % від загальної суми заборгованості (а. с. 9).

Судом установлено, що строк дії картки закінчився у квітні 2007 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Однак усупереч вимогам ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України суди неповно установили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не застосували до спірних правовідносин вищевказаних норм матеріального права, якими вони регулюються.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

О.М.Ситнік

О.В.Ступак