Справа № 459/584/15 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/783/1195/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 грудня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_4, звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 0017/08/6.10-CL від 11.02.2008 року у сумі 167665,76 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» 133983,93 грн. заборгованості за кредитним договором № 0017/08/6.10-CL від 11.02.2008 року, яка станом на 23.09.2015 року складається із: 122182,21 грн. поточної заборгованості по поверненню кредитних коштів; 1362,77 грн. поточної суми заборгованості за нарахованими процентами; 5438,95 грн. суми пені; 5000,00 грн. штрафу за порушення умов договору. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь держави по 1004,88 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначають, що відповідно до п. 10 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Апелянти вважають, що жодного з вищеперелічених пунктів ними не порушено, а відтак, позивач безпідставно звернувся з позовом. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов»язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55 Конституції України).

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 у зв»язку з невиконанням ним зобов»язань за кредитним договором, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафу, які підлягають солідарному стягненню у судовому порядку з боржника ОСОБА_2 та з поручителя, ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2008 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0017/08/6.10-C, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 253000 грн. на споживчі цілі на строк до 09.02.2018 року та зобов»язався своєчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами в строки і в порядку встановлені кредитним договором.

Додатковими угодами №1 та №2 від 06.04. 2010 року та від 15.09.2011 року до вище вказаного кредитного договору було внесено зміни, відповідно до яких відсоткову ставку за кредитом було збільшено до 18,5%, строк дії договору продовжено до 09.02.2021 року.

Згідно з п. 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобовязався не пізніше строку, визначеного п.1.2 цього Договору, повернути Банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 3.2.2 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, а також у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем зобовязань за договорами, які є забезпеченням виконання зобовязань.

Пункт 3.2.5 кредитного договору передбачає, що банк має право стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 цього договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповернутого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості.

Згідно з п. 5.3. кредитного договору, сторони домовились, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобовязань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобовязань, передбачених п. 3.3 кредитного договору є умовами, при настанні яких припиняється кредитування банком позичальника, а позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує банку проценти за користування кредитними коштами.

Позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувалися, у зв»язку з чим у нього склалася заборгованість, яка згідно з розрахунком станом на 23.09.2015 року становила 133983.93 грн., з яких: 122182.21 грн. - поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів; 1362.77 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 5438.95 грн. - нарахована пеня; 5000.00 грн. - штраф.

Судом першої інстанції також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 11.02.2008 року та Додатковий договір №1 до Договору поруки від 11.02.2011 року, за умовами яких поручитель зобовязується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити заборгованість по кредитному договору, нараховані проценти та інші платежі передбачені кредитним договором. Поручитель погодилася на внесення змін до кредитного договору щодо збільшення розміру відсоткової ставки до 18.5% та зі збільшенням терміну повернення кредитних коштів до 09.02.2021 року.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, у випадку невиконання зобов»язань за кредитним договором та даним договором боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи позовні вимоги до позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з положень кредитного договору та договору поруки, додаткових договорів до кредитного договору та договору поруки, та вірно стягнув суму заборгованості, яка склалася станом на 23.09.2015 року зі сплати заборгованості по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу у розмірі 133983.93 грн.

Розмір заборгованості ОСОБА_2 підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 0017/08/6.10-C від 11.02.2008 року станом на 23.09.2015 року за період з 11.02.2008 року до 22.09.2015 року (включно), який апелянтом не спростований. На спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем, апелянтом інший розрахунок не надавався.

Вірним є висновок суду першої інстанції про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки ні кредитний договір, ні договір поруки, додаткові договори до кредитного договору та договору поруки, укладені між ПКБ «Форум» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачами не оспорювалися, недійсними в судовому порядку не визнавалися, а відтак такі є чинними і підлягають виконанню.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0017/08/6.10-C від 11.02.2008 року, укладеним між АКБ «Форум» та ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив, що позичальником у серпні, жовтні та листопаді 2014 року не було сплачено коштів на погашення кредиту, у вересні цього ж року було сплачено лише 40.99 грн. із 1984.00 грн., щомісячного платежу, хоча за наступні періоди було сплачено кошти у розмірах, що перевищують суми щомісячних платежів; за вересень - листопад 2014 року відповідачем не було сплачено будь - яких сум на погашення процентів.

Наведене спростовує доводи апелянта в цій частині, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не дотримано вимог ч.10. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка свідчить про безпідставність позову у зв»язку з відсутністю у відповідача прострочених платежів протягом трьох місяців.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що з врахуванням того, що кредитний договір забезпечений порукою, а не іпотекою, те, що кредитні кошти надавалися не для придбання житла, положення ч.10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки такі норми стосуються споживчого кредиту, забезпеченого іпотекою та споживчого кредиту на придбання житла.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір було забезпечено іпотекою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами. Такі доводи апелянта спростовуються відсутністю в матеріалах справи договору іпотеки, договір іпотеки не був наданий апелянтом і в суді апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що у зв»язку з ліквідаційною процедурою АКБ «Форум» і відсутністю рахунків, на які слід було погашати позичені кошти, апелянт був позбавлений можливості погашати кредит.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 04 грудня 2015 року - залишити без щзиін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д,

Цяцяк Р.П.