У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно договору позики від 18 березня 2010 року він надав відповідачу грошові кошти в сумі 39883 грн 50 коп. з умовою їх повернення до 01 вересня 2010 року у сумі, еквівалентній 5000 доларів США. За три роки відповідач повернув лише 10000 грн. Станом на 01 вересня 2013 року загальна сума заборгованості відповідача згідно вказаного договору становила 56812 грн 68 коп. Вказана сума боргу стягнута із відповідача згідно рішення Козівського районного суду від 11 грудня 2013 року. Позивач зазначив, що оскільки з 18 березня 2010 року по 01 вересня 2013 року коливання курсу долара США були незначні, тому курсові різниці при поданні первинного позову не враховувались. Однак, з 2013 року по кінець 2015 року курс долара США суттєво зріс та значно зросла інфляція, тому сума в розмірі 56812 грн 68 коп., яка була стягнута рішенням Козівського районного суду, на теперішній час не відповідає умовам договору та вимагає перегляду в сторону збільшення.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_2 просив стягнути із відповідача 60966 грн 90 коп. основного боргу за договором позики, що розрахований як різниця між 90850 грн 42 коп. та 29883 грн 30 коп. Також позивач просив стягнути із відповідача на його користь 23449 грн 30 коп. втрати від інфляції за період з вересня 2013 року по вересень 2015 року із суми основного боргу 29883 грн 30 коп., а також 1933 гривень 3% річних за користування коштами за період з 02 вересня 2013 року по 28 жовтня 2015 року.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 25382 грн 14 коп інфляційних втрат та 3 % річних за користування коштами згідно договору позики грошей від 18 березня 2010 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови від стягнення курсової різниці в сумі 60966 грн 90 коп. та стягнути її з ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у разі невиконання боржником зобов'язання після ухвалення рішення суду про стягнення боргу є підставою для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а не для перерахунку основної суми боргу в зв'язку із зміною курсу національної валюти, оскільки рішенням суду вже стягнуто основну суму заборгованості за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для частково задоволення позову ОСОБА_2

Докази та обставини, на які є посилання у касаційній скарзі були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 22 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович