У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі суддів:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу - Ворошина Лариса Вікторівна, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання договору іпотеки недійсним та зобов'язання зняти заборону відчуження нерухомого майна,

-за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Радченка АнатоліяВасильовича на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, із зазначеним позовом та, з урахуванням його уточнень, просила визнати недійсним договір іпотеки від 09 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та зареєстрований приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу Ворошиною Л.В. в реєстрі № 1525, як такий, що порушує житлові права ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також просила зобов'язати приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ворошину Л.В. зняти заборону щодо відчуження квартири АДРЕСА_1.

Позивачка зазначила, що укладаючи договір іпотеки на майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1, порушені були права малолітнього ОСОБА_4, оскільки договір іпотеки укладено без попередньої згоди органу опіки і піклування.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 09 липня 2007 року між ОСОБА_3., ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджено матеріалами справи, що 06 липня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_8. укладено кредитний договір №014/9809/82/75292 на суму 30 000 доларів США на строк до 06 липня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором укладено договори поруки між банком та ОСОБА_3, а також між банком та ОСОБА_6

09 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, за умовами якого останні в забезпечення зобов'язань ОСОБА_8. за вищеназваним кредитним договором передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3

Відповідно до довідок КП «Сумижитло» СМР, виданих у 2011-2012 роках, а також згідно з поквартирною карткою форми № 6, ОСОБА_4 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року (а.с.46, 71, 143).

Дані про реєстрацію у вказаній квартирі дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також зазначені у проїзному документі дитини для виїзду за кордон, що виданий 14 вересня 2007 року місцем його проживання (а.с.80).

За повідомленням Опікунської ради при Зарічній районній в м. Суми адміністрації, за період 2007 року документи про надання згоди на передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 до опікунської ради не надходили, розпорядження про надання дозволу на передачу в іпотеку цієї квартири не видавалося (а.с.47).

Також встановлено, що в анкеті поручителя від 03 липня 2007 року ОСОБА_3 вказала про відсутність у неї неповнолітніх дітей та інших утриманців, які мають право на квартиру, що передається в іпотеку (а.с.37).

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, презюмується за місцем їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

Такий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2012 року № 6-396цс15 у справі за позовом про визнання недійсним договору іпотеки.

Встановлено, що 09 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, предметом якого була квартирп АДРЕСА_1.

Малолітній ОСОБА_4, в інтересах якого виступає ОСОБА_3, на момент укладення договору іпотеки проживав та був зареєстрована в спірній квартирі і ця квартира є його єдиним та постійним місцем проживання.

За таких обставин, правильно і з достатньою повнотою встановлених на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, та ураховуючи положення ст.29 ЦК України і ст.160 СК України, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час укладення 09 липня 2007 року спірного договору іпотеки, п.3.1.5 якого передбачена можливість звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру, у цьому житлі разом з іпотекодавцем був зареєстрованим і постійно проживав її малолітній син ОСОБА_4

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд правильно з'ясував обставини справи, встановив характер спірних правовідносин, та, оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Радченко Анатолія Васильовича відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович