АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 760/16645/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9812/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Кицюк В.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

15 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхов В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 5 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір НОМЕР_1, за яким Банк надав останньому грошові кошти в сумі 338 212,00 грн. під 26,99% річних на умовах платності, повернення та строковості.

В забезпечення виконання зобов`язань ФОП ОСОБА_3 між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №б/н від 5 червня 2013 року, за яким відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення технічного поверху (літ.А), загальною площею 75 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю 845 780,13 грн. станом на день укладення Іпотечного договору.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 21 серпня 2015 у ОСОБА_3 утворилася заборгованість в сумі 213 260,73 грн.

Посилаючись на умови вищезазначеного Кредитного договору та Договору іпотеки, а також ст. 37 Закону України «Про іпотеку», позивач просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором в розмірі 213 260,73 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, - на нежитлове приміщення технічного поверху (літ. А), загальною площею 75 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, визнати за позивачем право власності на іпотечне майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 5 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір НОМЕР_1, за яким Банк надав останньому грошові кошти в сумі 338 212,00 грн. під 26,99% річних на умовах платності, повернення та строковості.

В забезпечення виконання зобов`язань ФОП ОСОБА_3 між Банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір іпотеки №б/н від 5 червня 2013 року, за яким відповідачі передали в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення технічного поверху (літ.А), загальною площею 75 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, ринковою вартістю 845 780,13 грн. станом на день укладення Іпотечного договору.

П.2.3.1 Договору іпотеки встановлено, що ринкова вартість предмету іпотеки згідно з Експертним висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта іпотеки станом на 25.02.2013 становить 845 780,13 грн.

Згідно звіту про оцінку станом на 20 листопада 2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» вартість даної нерухомості становить 753 059,00 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави)

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.1.6 Договору іпотеки встановлено, що в разі невиконання зобов'язань за Кредитним договором, іпотекодавець не перешкоджає іпотекодержателю у здійсненні заходів, направлених на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з п.4.4.9 Договору іпотеки в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

За умовами вищевказаного іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли на момент настання терміну виконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов'язання (або тієї чи іншої його частини) (п.4.1.5 Договору іпотеки).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правової позиції ВСУ №6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що договором іпотеки не передбачена окрема згода іпотекодавця для звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на наступне.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 7.2 звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі:

- виконавчого написом нотаріуса;

- рішення суду;

- переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору;

- продажу іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

За вибором івпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, продажу предмета іпотеки.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просив визнати за рішенням суду право власності у спосіб, передбачений ст. 37 Закону країни «Про іпотеку».

Згідно ст. 37 Закону країни «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Разом з тим, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді