Справа № 667/1198/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року Комсомольський районний суд м. Херсона

у складі: Головуючого судді Мусулевського Я.А.,

при секретарі Труновій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те що, 17.02.2014 року вона відповідно до договору позики надала відповідачу грошові кошти на загальну суму 972 056,25 (дев`ятсот сімдесят дві тисячі п`ятдесят шість грн. 25 коп.) гривень, що з урахуванням курсу НБУ гривні до долару США на день укладання цього договору складало 112 500,00 ( сто дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США, а відповідач в свою чергу зобов'язувався повернути грошову суму до 20.09.2014 року, про що була складена розписка. На даний момент зобов'язання належним чином і у встановлений строк відповідачами не виконуються. Станом на 11.02.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за основним боргом складає 2807550,00 грн. (за курсом НБУ гривні до долару США на день розрахунку - 24,956грн. за 1 долар США). Відповідно до договору позичальник повинен сплатити пеню у розмірі 0,5 % залишкової суми позики за кожен день прострочки, що складає 2 007 398, 25 (два мільйони сім тисяч триста дев`яносто вісім гривень 25 коп.), а також одноразово сплатити штраф у розмірі 10 % від суми простроченого зобов`язання, що складає 200 739, 80 грн. ( двісті тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 80 коп.). У зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу 2 807 550,00 грн., пеню за прострочення повернення позики в сумі 2007 398,25 грн., штраф за прострочення зобов'язань 200 739, 80 грн., а також судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позовну заяву задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в минулому судовому засіданні заперечував, щодо заявлених позовних вимог. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого остання надала відповідачу грошові кошти в сумі 972056,25 грн., що з урахуванням курсу НБУ гривні до долару США на день укладення цього договору складало 112 500,00 доларів США. Передача грошових коштів ОСОБА_1 підтверджується розпискою написаною власноруч ОСОБА_2

Відповідно до п.1 Договору строк повернення грошових коштів повинно було здійснено не пізніше 20.09.2014 року.

Відповідно до п.1.1 договору позики було встановлено графік повернення грошових коштів. Як встановлено в судовому засіданні та наданих доказів, то відповідач не виконала зобов'язання та не здійснила жодного платежу, ані по графіку а ні в строк передбачений договором.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок

Оскільки ОСОБА_2 в встановлений строк, свої зобов'язання не виконала, то суд вважає, що з неї необхідно стягнути суму заборгованості за договором в розмірі 2 807 550,00 грн.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до п. 7 Договору позичальник повинен сплатити пеню у розмірі 0,5 % від залишкової суми позики за кожен день прострочки, а також одноразово сплатити штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Статтею 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків (аналогічна позиція виражена в Постанові Верховного Суду України від 3 вересня 2014 р. у справі № 6-100цс14).

Отже, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення пені.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення повернення позики в розмірі 1403775,00 грн., який буде становити 50% від нарахованої позивачем суми пені.

Стосовно вимоги про стягнення штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості на підставі п.7. договору у сумі 200739,80 грн., то суд зазначає наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 7 Договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення позики та плати за користування нею, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пунктом 7 договору позики сторонами передбачена сплата штрафу в розмірі 10% від суми простроченого зобов'язання

Тобто зазначені умови в договорі передбачають відповідальність за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВСУ від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15.

Тому суд вважає, що у позивача відсутні правові підстави стягувати з відповідача штраф за прострочення зобов'язань згідно умов договору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213-215, 218, 174, 215,218 ЦПК України, ст.ст.551,549,1049, 1050 ЦК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 2 807550,00 грн.; пеню за прострочення повернення позики в сумі 1403775,00 грн., та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн. і 121,80 грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Я.А.Мусулевський