Категорія 19Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Рибчинського В.П., Іванюка М.В.,

за участі секретаря Топольської В. О.,

представника позивачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання договору іпотеки припиненим та виключення відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до відповідача ТОВ «Укрпромбанк» про визнання договору іпотеки припиненим та виключення відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.04.2007 року між відповідачем ТОВ «Український промисловий банк» (іпотекодержатель) з однієї сторони та позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (іпотекодавці) з другої сторони було укладено іпотечний договір №243/Zфквіп-07 від 02.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1025.

Предметом даного договору була передача в іпотеку вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №243/ФКВ-07 від 02.04.2007 року, а саме квартири АДРЕСА_1.

На даний час усі зобов'язання по кредитному договору №243/ФКВ-07 від 02.04.2007 року виконані позичальником в повному обсязі та належним чином, однак при зверненні до реєстраційних органів з'ясувалось, що до даного часу банком не виконані зобов'язання щодо припинення іпотеки та зняття обтяжень.

05.09.2013 року між ТОВ «Український промисловий банк» (Установником Управління), ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (Управителем) та Національним банком України було укладено договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів, наявних на балансі банку на дату укладення цього договору, та передано перелік (реєстр) вимог кредиторів (вигодонобувачів), розрахунки з якими не проведено. Разом з тим, в переліку активів, переданих в управління ТОВ «ІК «ІФГ КАПІТАЛ» відсутня інформація щодо кредитної заборгованості позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

28.02.2014 року комісією Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків прийнято рішення №103 про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора та завершення процедури ліквідації ТОВ «Укрпромбанк».

Документи ТОВ «Укрпромбанк», які підлягають зберіганню, передані до архіву Національного банку України. Разом з тим, Національний банк України не може надати довідку про погашення заборгованості, оскільки строк зберігання документів, в яких вона міститься, складає 5 років після погашення позики.

Таким чином, незважаючи на виконання позивачем ОСОБА_3 кредитних зобов'язань ще у 2008 році, наявний запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек та запис про заборону відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна квартири порушує її право власності та перешкоджає здійсненню повноваження власника щодо розпорядження цією квартирою, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про визнання договору іпотеки припиненим та виключення відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що воно не відповідає обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши суддю-доповідача, пояснен-ня представника заявника, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.04.2007 року між відповідачем ТОВ «Український промисловий банк» (іпотекодержатель) з однієї сторони та позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (іпотекодавці) з другої сторони було укладено іпотечний договір №243/Zфквіп-07 від 02.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1025 (а.с.11-13).

Предметом даного договору була передача в іпотеку вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №243/ФКВ-07 від 02.04.2007 року, а саме квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні, та вважає що доводи апеляцій-ної скарги ОСОБА_4 їх не спростовують з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз положень ст. ст. 3, 17, 49 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дає підстави дійти висновку, що припинення іпотеки є правом суду з урахуванням конкретних обставин справи.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачі посилались на довідку ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» вих.№697 від 12.10.2015 року, відповідно до якої 05.09.2013 року між ТОВ «Український промисловий банк» (Установником Управління), ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (Управителем) та Національним банком України було укладено договір №31-Л про передавання в управління непроданих активів, наявних на балансі банку на дату укладення цього договору, та передано перелік (реєстр) вимог кредиторів (вигодонабувачів), розрахунки з якими не проведено; в переліку активів, переданих в управління ТОВ «ІК «ІФГ КАПІТАЛ» відсутня інформація щодо кредитної заборгованості позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4.(а.с.14).

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, зазначена довідка не містить інформації про належне виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свої зобов'язань за кредитним договором №243/ФКВ-07.

Разом з тим, згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України фактичні дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Всупереч зазначених вимог, як в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду позивачами не було надано доказів на підтвердження виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №243/ФКВ-07.

При цьому довідка ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» від 12.10.2015 року та лист Національного банку України №20-0004/26092 від 28.03.2016 року, наданий представником заявника апеляційному суду під час розгляду справи, не містять беззаперечних доказів виконання позивачами кредитних зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про недостатність даних, які б свідчили про виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свої зобов'язань за кредитним договором №243/ФКВ-07, а тому судом першої інстанції вірно, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відмовлено в задоволенні позову.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: