Справа № 500/528/16-ц
Провадження № 6/500/62/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобовязань за виконавчим документом.

В поданні старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 зазначив, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області перебуває постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 № 500227 від 30.09.2015 року, складена начальником ВДАІ з обслуговування м. Ізмаїл та Ізмаїльського району УДАІ ГУМВС в Одеській області ОСОБА_3

Після відкриття виконавчих проваджень копії постанов про відкриття виконавчого провадження, відповідно до вимог ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», були направлені на адресу боржника, проте до теперішнього часу боржник так і не зявився до державного виконавця та не надав жодних пояснень та інформації стосовно майна товариства, що суттєво ускладнює виконання рішення суду.

В судовому засіданні старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 підтримав подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2

Вивчивши матеріали подання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п. 5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року за №606-ХІV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Ні в самому поданні, ні в ході розгляду його судом, державним виконавцем не наведено жодних обставин, які дійсно свідчили б про цілеспрямоване ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання покладених на нього рішенням грошових зобов'язань та його намір вибути за межі України з цією метою, крім цього державним виконавцем не надано доказів підтверджуючих те, що ОСОБА_2 був виданий закордонний паспорт.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання старшого державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України», суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4