Провадження № 22-ц/773/521/16 Категорія: 27 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Шевчук Л.Я., Стрільчука В.А.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк» про стягнення коштів - задоволено.

Ухвалено стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» в користь ОСОБА_3 суму залишку вкладів в розмірі 104175,04 грн. та проценти по вкладах в розмірі 26160,75 грн., що в загальній сумі становить 130335,79 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3

Заслухавши представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.(ч.1 ст.1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ст.1058 ЦК України).

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 23.10.2012 року укладено договори банківського вкладу (депозиту) № SАMDN 3174 «Стандарт» (а. с. 7) та №SАMDN4301 «Стандарт» (а. с. 6) у м. Ялта (ОСОБА_5 Крим).

Згідно з п. 1 договорів загальна сума вкладу (депозиту) складає: по першому договору - 500,00 доларів США, по другому договору - 3516,00 доларів США.

На виконання п. 1 Договорів, банк прийняв 23.10.2012р., а вкладник ОСОБА_3 передала в управління Банку грошові кошти в загальній сумі 4016 доларів США на строк з 23.10.2012р. по 23.10.2013р., включно, зі сплатою відсотків по ставці, яка складає 8,5% річних, що вбачається із платіжних доручень від 23.10.2012 року № НОМЕР_1 на суму 3516,00 доларів США та № НОМЕР_2 на суму 500 доларів США (а. с. 8, 9).

Відповідно до п. 2 Договорів, нарахування процентів по вкладу починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів у Банк, і здійснюється за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році по ставці, зазначеній в п.1, з урахуванням п. п. 6,7 Договору (а. с. 6, 7).

Договорами банківських вкладів №SАMDN3174 та №SАMDN4301 передбачено, що «в случае востребования клиентом части вклада обязательства сторон по вкладу прекращаются и вклад возвращается клиенту, а на оставшуюся сумму по желанию клиента оформляется новый вклад».

Відповідно до п. 7 Договорів «При возврате вклада по инициативе клиента: истечения минимального срока вклада с даты начала/продления минимального срока вклада, клиенту возвращается сумма вклада, и выплачиваются проценты, начисленные по ставке вклада «до востребования», за фактический срок использования вкладом».

В квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» та головного регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк» у Волинській області із заявою про повернення вкладів.

ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на постанову правління Національного Банку України №260 від 06.05.2014 року, в якій зазначена вимога про припинення діяльності ПАТ КБ «Приватбанк» на території АРК Крим та м. Севастополя та Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України на території Автономної республіки Крим та Севастополь», відмовило у виплаті коштів (а. с. 12).

Як вбачається із обох депозитних договорів, позивач, як клієнт Банку заключала зазначені депозитні угоди з центральним відділенням ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, і головою правління якого є ОСОБА_6 Дане відділення функціонує, а не перебуває в процесі ліквідації або реорганізації.

Судом встановлено, що відповідачем кошти позивачу не повернуто. Залишок вкладу по обох договорах складає 4016 доларів США. Розмір відсотків заявлених позивачем до стягнення судом перевірений та відповідачем не заперечувався та не спростовувався.

Факт укладення між сторонами спірних договорів і внесення позивачем вкладів на рахунки в установу банку підтверджується наданими представником позивача для огляду суду апеляційної інстанції оригіналами, зазначених договорів, оригіналами платіжних доручень, які звірені судом з копіями що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивач надала всі наявні у неї докази укладення з банком договорів, внесення відповідних грошових сум та їх наявність на рахунках, а відповідач не надав жодного доказу в спростування укладення таких договорів з позивачем та повернення коштів.

За правилами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Посилання відповідача на те, що він не повинен виконувати зобовязання за договорами, кошти за якими вносились у відділенні банку на території АР Крим, котра на даний період часу окупована, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки спірні договори були укладені між позивачем ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходженням якого є м. Дніпропетровськ та яке є діючим.

Водночас відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно змісту ст. 47 цього Закону встановлено, що банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг належать, зокрема, і розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Надавати послуги з розміщення банківського вкладу дозволяється лише юридичним особам. Зважаючи на це, надання послуг з розміщення депозиту здійснює саме банк, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно із положенням, статутом, довіреністю, то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк (а не його структурна одиниця) має відповідати за зобовязаннями, взятими на себе укладеним договором.

Крім того, жодний нормативний документ України не надає стороні у правовідносинах можливості бути звільненим від виконання своїх зобовязань за договором через припинення роботи її (сторони) структурного підрозділу або через «фактичну конфіскацію» її майна.

Предметом судового розгляду є стягнення з відповідача внесених коштів та невиплачених процентів по банківському вкладу (примусове виконання обов'язку в натурі), а не шкоди, спричиненої такою невиплатою.

Законом України від 15 квітня 2014 року на Російську Федерацію покладено відшкодування шкоди, спричиненої тимчасовою окупацією, та не покладено виконання зобовязань осіб-резидентів України, які їх не виконують.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ст.95 ЦК України).

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної ОСОБА_5 Крим і міста Севастополя», - банки, в тому числі і ПАТ КБ «Приватбанк», зобовязані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної ОСОБА_5 Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» визначено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Доводи відповідача про те, що зобовязання за укладеними з позивачем договорами повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» (що створений Російською Федерацією) за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Крім того, ОСОБА_3 є громадянкою України та немає зареєстрованого місця проживання на тимчасовій окупованій кримській території, що унеможливлює її звернення до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» в порядку Федерального закону «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території ОСОБА_5 Крим та на території міста федерального значення Севастополь».

Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобовязань по своєчасному і належному поверненню банківських вкладів (грошових коштів) по спірним договорам є порушенням умов цих договорів і наведених вище норм ЦК України і інших Законів.

Відповідачем не доведено суду, що його дії, щодо неповернення грошових сум по спірним договорам, відповідають вимогам укладених договорів або закону.

Наведене свідчить про наявність у банку обовязку виплатити позивачу сум її депозитів з нарахованими відсотками.

Розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг вважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 Протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_3 гарантовані їй Конституцією України, з врахуванням норм права які регулюють дані правовідносини, стягнувши з відповідача в користь позивача суму вкладу 104175,79 грн., що еквівалентно 4016 дол. США та 26160,75 грн., що еквівалентно 1008,51 дол. США. відсотків.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Отже, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: