У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімеойл» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Риженка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімеойл», на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 2 506 242 грн 73 коп

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від

8 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Дімеойл» на користь ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 2 506 242 грн 73 коп., яка складається із первинної кредитної заборгованості в розмірі 1 028 847 грн 20 коп., інфляційних втрат у сумі 34 193 грн 6 коп, 3 % річних у розмірі 23 393 грн 33 коп. та пені в сумі 1 419 809 грн 14 коп.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі Риженко О.С., який діє в інтересах ТОВ «Дімеойл», просить скасувати судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач, який є поручителем за договором про надання овердрафту від 12 квітня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Реал Банк» (далі - ПАТ «Реал Банк») та ТОВ «Дімеойл», виконав перед банком зобов'язання ТОВ «Дімеойл» за вищезазначеним договором овердрафту, а тому набув усіх прав кредитора у цьому зобов'язанні. Враховуючи те, що ТОВ «Дімеойл» добровільно не виконало вимогу позивача про сплату заборгованості, суди дійшли висновку про стягнення з боржника на користь ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 2 506 242 грн 73 коп., яка складається із первинної кредитної заборгованості в розмірі 1 028 847 грн 20 коп., інфляційних втрат у сумі 34 193 грн 6 коп, 3 % річних у розмірі 23 393 грн 33 коп. та пені в сумі 1 419 809 грн 14 коп.

Проте повністю з зазначеними висновками судів погодитись не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 12 квітня 2013 року між ПАТ «Реал Банк» та ТОВ «Дімеойл» укладено договір про надання овердрафту, відповідно до умов якого, відповідачу надано ліміт овердрафту в розмірі 1 000 000 грн із терміном користування до 11 квітня 2014 року та зі сплатою 26 % річних за користування овердрафтом.

Зазначений правочин було забезпечено заставою, загальна балансова вартість заставного майна якого становить - 2 547 981 грн 22 коп.

8 липня 2013 року між ПАТ «Реал Банк» та позивачем укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ТОВ «Дімеойл» усіх зобов'язань в сумі 1 242 000 грн за договором про надання овердрафту з лімітом у суму 1 000 000 грн.

Листом від 9 липня 2013 року голова правління ПАТ «Реал Банк» повідомив директора ТОВ «Дімеойл» про те, відповідно до листа від 8 липня 2013 року банком розпочато процедуру дострокового стягнення боргу, 8 липня 2013 року та 9 липня 2013 року поручитель ОСОБА_6 здійснив погашення кредитної заборгованості в розмірі 1 048 847 грн 20 коп., проведення платежів за договором про надання овердрафту припинено.

10 липня 2013 року ПАТ «Реал Банк» передано ОСОБА_6 засвідчені копії договору про надання овердрафту та договору застави.

Листом від 10 липня 2013 року позивач засвідчив факт отримання від ТОВ «Дімеойл» в рахунок погашення заборгованості за договором овердрафту 20 000 грн.

15 липня 2013 року позивачем направлено на адресу ТОВ «Дімеойл» вимогу про стягнення заборгованості в сумі 1 028 847 грн 20 коп., яку відповідачем отримано 17 липня 2013 року.

4 лютого 2014 року ОСОБА_6 направив відповідачу вимогу про стягнення заборгованості в сумі 1 196 706 грн 56 коп, яку відповідач мав сплатити протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Зазначена вимога отримана ТОВ «Дімеойл» 17 лютого 2014 року.

У зв'язку із невиконанням зазначеної вимоги, утворилась заборгованість яка станом на 11 квітня 2014 року становить: 1 028 847 грн 20 коп. - первинна заборгованість; інфляційні втрати за період з липня 2013 року по березень 2014 року в сумі 34 193 грн 6 коп., 3 % річних за період з 10 липня 2013 року по 11 квітня 2014 року в сумі 23 339 грн 33 коп., а також пеня, відповідно до пункту 2.5 договору про надання овердрафту в сумі 1 419 809 грн 14 коп.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частиною 1 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктом 2.4 договору поруки встановлено, що у разі виконання поручителем зобов'язань позичальника, вказані у кредитному договору, перед банком до нього переходить права банка, передбачені кредитним договором, в обсязі фактично задоволених вимог.

У відповідності до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК Українизобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з ТОВ «Дімеойл» первинної заборгованості за договором овердрафту, інфляційні втрати та 3 % річних, суди обґрунтовано виходили із того, що у зв'язку із виконанням поручителем зобов'язань боржника за договором овердрафта до поручителя перейшли усі права кредитора у цьому зобов'язанні, а тому вимоги позивача у частині стягнення заборгованості та штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

Проте із висновками судів в частині стягнення з ТОВ «Дімеойл» на користь ОСОБА_6 пені в розмірі 1 419 809 грн 14 коп., погодитись не можна з огляду на наступне.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення з боржника пені, позивач посилався на пункт 2.5 договру овердрафта, яким передбачено, що за порушення строків повернення овердрафту та процентів за овердрафтом позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

На порушення вимог процесуального закону, суди належним чином не дослідили умови договору поруки в частині визначення обсягу прав, які переходять до поручителя у зв'язку з виконанням за боржника зобов'язань за договором овердрафту (пункт 2.4 договору поруки), не встановили період за який вона підлягає стягненню.

Враховуючи те, що судами не встановлено фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не враховано вищезазначених норм матеріального права, судові рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення пені не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування в зазначеній частині ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Риженка Олександра Сергійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімеойл», задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дімеойл» про стягнення пені скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В інших частинах рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8 вересня 2015 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак