Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/23/2016

Справа № 330/1635/15-ц

"05" січня 2016 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Нестеренко Т.В..

при секретарі Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту, мотивуючи тим, що 05.12.2011 року, ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області в справі № 2-558/2011 року, затверджено мирову угоду від 28.05.2010 року між позивачкою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, якою за нею визнано право власності на приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., що складає 1/5 частину магазину № 57 (літера А-1) за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вуя. Калініна, б 36-А. 21.06.2012р. ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області в справі № 2-558/2011р., була виправлена допущена помилка в ухвалі того ж суду зазначеній вище. 16.07.2012 року її право власності на 1/5 частину магазину № 57, розташованого за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вул. Калініна, б. 36-А, було зареєстроване КП "Якимівське БТІ", що доводить витяг про державну реєстрацію прав № 34839564 від 16.07.2012 року. 20.06.2012р. за договором купівлі-продажу інша частина магазину № 57 придбана відповідачем, про що зазначено в технічному плані будівлі. Її приміщення № 1 магазину № 57, сполучається із приміщенням № 8 (літера А-1), яке згідно з експлікацією будівлі є коридором (підсобне приміщення) площею 4,3 кв.м. Дане приміщення № 8 знаходиться у власності відповідача, разом и іншою частиною будівлі магазину. До відповідача, попередні власники не чинили позивачу перепон у користуванні приміщенням № 8 в якості виходу і входу в свою частину магазину, оскільки іншим способом попасти в приміщення № 1 магазину № 57 неможливо. Однак на теперешній час відповідач чинить позивачу перепони у доступі до її власності, а саме приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., шляхом закриття дверей в приміщенні № 8 та блокування їх замком, від якого у неї ключів не має. Слід зазначити, що позивачка є фізичною особою підприємцем на підставі свідоцтва про державну реєстрацію СПД та здійснює в приміщенні № 1 свою підприємницьку діяльність, шляхом розташування у даному приміщенні свого магазину. Для забезпечення функціонування магазину необхідні електроустановки для електроживлення охолоджуючих вітрин (яких у позивачки 5 штук), кондиціонера та освітлення. Частина цих електроустановок знаходиться у приміщенні № 8 і крім відсутності проходу до приміщення № 1, позивачка також не може обслуговувати електороприлади згідно укладеного договору про постачання електричної енергії № 891 від 04.06.2015р. із ВАТ "Запоріжобленерго". Відповідно до: - ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) можу бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом; - ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду; -ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів; - ч. 3 ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Домовленості по встановленню сервітуту, шляхом забезпечення позивачці проходу через приміщення № 8 магазину № 57 до приміщення № 1, вони з відповідачем не в змозі досягти. Іншого ж проходу до приміщення № 1 не має і право позивачки на володіння своїм майном шляхом доступу до нього, може бути відновлене тільки у спосіб встановлення сервітуту на майно відповідача яким є приміщення № 8. З причини того, що його дії порушують її права власника щодо користування своєю власністю, позивачка змушена звернутись до суду для їх відновлення. Таким чином позивачка просить встановити безстроковий та безоплатний сервітут, надавши їй право користування приміщенням № 8 (коридор) магазину № 57 (літера А-1), розташованого за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вул. Калініна б. 36-А, власником якого є відповідач для задоволення потреби проходу до приміщення № 1 магазину № 57 (літера А-1) розташованого за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка. вул. Калініна б. 36-А, яке знаходиться у моїй власності, для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок. Судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала вимоги, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні, зазначивши, що іншим шляхом вони з відповідачем не можуть знайти порозуміння.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти користування позивачкою зазначеного коридору, але тільки за його присутності, або присутності його працівника, але заперечував проти задоволення даного позову та надав заперечення на дану позовну заяву, в яких зазначив, що вважає, що вказана позовна заява безпідставна та така, що підлягає відмові в зв'язку з наступним: Просить звернути увагу суд, що права власності на нежитлове приміщення позивачка набула в результаті затвердження судом мирової угоди, тобто позивачка була згодна на визнання за нею права власності на частину нежитлового приміщення, яке не має окремого виходу. Після того, як у 2012 році він придбав частину нежитлового приміщення за адресою с. Володимирівка вул. Калініна б. 36-а, позивачка та він провели окремі системи електропостачання з окремими лічильниками, при цьому позивачка встановила лічильник в приміщенні коридору, що є його власністю, без його згоди і надалі користувалась вказаним приміщенням. Він не заперечував, бо розумів, що необхідно користуватись вказаним приміщенням співвласникам за взаємною згодою. Потім він запропонував позивачці перекрити дах вказаного приміщення, бо дах був в аварійному стані, що призводило до зіпсування всього приміщення, однак позивачка відмовилась це робити та перестала з ним спілкуватись щодо утримання вказаного нежитлового приміщення. Так як сама позивачка сама порушила свої обов'язки передбачені ст. 369 ч. 1 ЦК України щодо зобов'язання брати участь у витратах на утримання та збереження вказаного майна, він поставив замок на вхідні двері коридору, що належать йому і яким користувалась позивачка фактично без його згоди. На теперішній час, так як вхідні двері замкнуті його та позивачки замком, до приміщення не може дістатись ні позивачка ні відповідач. Щодо встановлення сервітуту, то він позов не визнає та категорично заперечує, так як відповідно до ст. 401 ч. 1 ЦК України встановлення сервітуту можливе лише за умови, якщо потреби не можливо задовольнити іншим способом. Натомість позивачка не надала суду належних доказів того, що в її частину приміщення за будівельними нормами не можливо зробити окремий вхід. Також від електропостачальної організації не має висновку про те, що лічильник не можливо встановити в частині приміщення, що належить позивачці. При відсутності таких доказів, встановлення сервітуту було б грубим порушенням його прав власності, що гарантується ст.321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст.1 Протокола № 1 до Европейської Конвенції з прав людини. Таким чином відповідач просить відмовити в позові у повному обсязі.

Вивчивши обставини справи, заслухавши сторони, дослідивши надані письмові докази в сукупності, суд дійшов до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту, заявлений обґрунтовано та підлягає задоволенню, виходячи з встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області по справі № 2-558/2011 року, затверджено мирову угоду від 28.05.2010 року між позивачкою та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, якою за нею визнано право власності на приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., що складає 1/5 частину магазину № 57 за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вул. Калініна, б 36-А (а.с.3). 21.06.2012 року - ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області в справі № 2-558/2011 року, була виправлена допущена помилка в ухвалі того ж суду зазначеній вище (а.с.4). 16.07.2012 року її право власності на 1/5 частину магазину № 57, розташованого за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вул. Калініна, б. 36-А, було зареєстроване КП "Якимівське БТІ" (а.с.5), що доводить витяг про державну реєстрацію прав № 34839564 від 16.07.2012 року. 20.06.2012 року за договором купівлі-продажу інша частина магазину № 57 придбана відповідачем, про що зазначено в технічному плані будівлі (а.с.6). Її приміщення № 1 магазину № 57, сполучається із приміщенням № 8, яке згідно з експлікацією будівлі є коридором (підсобне приміщення) площею 4,3 кв.м (а.с.7-11). Дане приміщення № 8 знаходиться у власності відповідача, разом и іншою частиною будівлі магазину. Для забезпечення функціонування магазину необхідні електроустановки для електроживлення охолоджуючих вітрин (яких у позивачки 5 штук), кондиціонера та освітлення. Частина цих електроустановок знаходиться у приміщенні № 8 і крім відсутності проходу до приміщення № 1, позивачка також не може обслуговувати електороприлади згідно укладеного договору про постачання електричної енергії № 891 від 04.06.2015р. із ВАТ "Запоріжобленерго" (а.с.12-19). Відповідно до Висновку експерта № 2151 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 01.12.2015 року (а.с.39-59), проведеним дослідженням встановлено, що з технічної точки зору, забезпечити доступ в торгівельний зал №7, площею 99,2 кв.м, що належить позивачу ОСОБА_1 без використовування коридору №8, що належить відповідачу ОСОБА_2, без технічного переобладнання неможливо (а.с.41). Тобто використання позивачем свого приміщення № 1 площею 99,2 кв.м., що складає 1/5 частину магазину № 57 (літера А-1) за адресою: Запорізька область, Якимівський район, с. Володимирівка, вуя. Калініна, б 36-А для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок, неможливо без обтяження сервітутом чужого нерухомого майна, приміщення № 8 магазину № 57, що належить відповідачу. При цьому задоволення потреб позивача, сервітуарія, щодо проходу в приміщення № 1 магазину № 57, неможливо здійснити яким-небудь іншим способом на момент розгляду зазначеної позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) можу бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Щодо позовних вимог про покладання судових витрат на відповідача слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий з бір в розмірі 487,20 гривень, що підтверджується квитанцією №0 від 10.09.2015 року (а.с.1). Також позивачем сплачено 2500 гривень за проведення будівельно-технічної експертизи (а.с.54), що відповідно до п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК України відноситься до витрат, повязаних з розглядом судової справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем по справі документально підтверджені судові витрати в сумі 2987 гривень 20 копійок, які і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 401,402,404 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 84, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення сервітуту задовольнити в повному обсязі.

Встановити безстроковий та безоплатний сервітут, надавши право ОСОБА_1 користування приміщенням №8 (коридор) магазину № 57 (літера А-1) розташованого за адресою: Запорізька обл.., Якимівський р-н, с.Володимирівка, вул..Калініна, б.36-А, власником якого є ОСОБА_2 для задоволення потреби проходу до приміщення №1 магазину № 57 (літера А-1), розташованого за адресою: Запорізька обл.., Якимівський р-н, с.Володимирівка, вул..Калініна, б.36-А, яке знаходиться у власності ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності та обслуговування електроустановок.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок та витрати за проведення будівельно-технічної експертизи в розмірі 2500 (дві тисячі пятсот) гривень, а всього судові витрати в сумі 2987(дві тисячі девятсот вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В.Нестеренко