_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9852/15-ц
Провадження № 2/520/430/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про припинення права на частку у спільному майні

та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, який надалі під час розгляду справи неодноразово уточнювала, та згідно з останньою редакцією оголошеною її представником у судовому засіданні 30.06.2016 року, просить суд: припинити право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1, та стягнути з неї ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість ? частки вказаної квартири у розмірі 225254 гривні 50 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона ОСОБА_1 є власником ? частки квартири №50, загальною площею 34,2 кв.м., розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд.43/2, відповідно до договору дарування від 27.03.2015 року посвідченого нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за №4-347. Співвласником вказаної квартири на праві спільної часткової власності є ОСОБА_2, яка йому належить на підставі договору дарування від 08.07.2014 року. ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 повідомляв її про намір продати належну йому ? частку квартири за ціною 230000 гривень, вона йому надала згоду, однак за ціною 160000 гривень. ОСОБА_1 також зазначила, що відповідач у спірній квартирі не мешкає, за комунальні послуги не сплачує, не слідкує за станом квартири, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_1 вважає, що з технічної точки зору однокімнатна квартира не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки співвласниками є особи різного полу, віку та у разі спільного користування квартирою неможливо буде дотримуватись існуючих санітарних та житлових норм, у зв'язку з чим просить суд припинити право власності відповідача на його ? частку квартири та визнати за нею право власності на неї.

16 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з зустрічною позовною заявою про вселення, встановлення порядку та усунення перешкод користування житловим приміщенням, в якій просив суд вселити його ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_3; встановити порядок користування житловим приміщенням квартирою №50, у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі, закріпивши за ним право користування квартирою; зобовязати відповідача ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у користуванні його часткою квартири АДРЕСА_4.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

У судовому засіданні 30.06.2016 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 заявив заяву про відмову від зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку та усунення перешкод користування житловим приміщенням, у звязку з визнанням позовних вимог ОСОБА_1.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2016 року заява представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 прийнята судом та провадження по цивільній справі №520/9852/15-ц за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку та усунення перешкод користування житловим приміщенням закрито.

Надалі у судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 надав пояснення, що визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить суд їх задовольнити, визначивши ціну компенсації за ? частку квартири АДРЕСА_3, належної ОСОБА_2, згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи №6974/24 від 24.02.2016 року.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, позовні вимоги підлягаючими задоволенню.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_5.

ОСОБА_1 належить ? частка квартири АДРЕСА_5, на підставі договору дарування від 27.03.2015 року, посвідченого 27 березня 2015 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №4-347.

ОСОБА_2 належить ? частка квартири АДРЕСА_5, на підставі договору дарування від 08.07.2014 року, посвідченого 08.07.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №478.

Однак, ОСОБА_2 не користується своєю частиною квартири АДРЕСА_4, не несе витрат по її утриманню, не докладає зусиль для поточного та капітального ремонту, постійно мешкає та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, та викладеними ним особисто обставинами в повідомленні адресованому ОСОБА_1 в якому також виклав намір про бажання продати їй свою частку вказаної квартири.

У частині 1статті 346 ЦК України, наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.1ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сімї.

Всі зазначені підстави суд визнає актуальними у даному спорі.

Згідно з ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постановах від: 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11; 15 травня 2013 року у справі № 6-37цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою, прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Аналогічне положення міститься в ст. 10 ЦК України та ст. 8 ЦПК України.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 22 листопада 2007 року у справі "Україна-Тюмень" проти України" зазначив, що позбавлення власності без сплати суми її вартості становитиме непропорційне втручання та що відсутність будь-якого відшкодування може бути виправданою відповідно до пункту 1 статті 1 Першого протоколу лише за виключних обставин (п.57).

Також Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року).

Суд зазначає, що позивачем під час розгляду справи був наданий до суду звіт про оцінку однокімнатної квартири АДРЕСА_1, за № 715924_05102015_qw05102015 від 05.10.2015 року, відповідно до якого вартість вказаної квартири складає 232152 гривні 00 копійок, ? частки квартири відповідно складає 116076 гривень 00 копійок.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 15 жовтня 2015 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду було задоволено. Зобовязано Територіальне Управління державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти від ОСОБА_1 та внести на депозитний рахунок Київського районного суду міста Одеси грошові кошти у розмірі 116076 (сто шістнадцять тисяч сімдесят шість) гривень 00 копійок.

На виконання вищевказаної ухвали суду, представником позивача було надано до суду копію платіжного доручення №51087 від 02 листопада 2015 року про внесення на депозитний рахунок Київського районного суду міста Одеси грошових коштів в сумі 116076 гривень 00 копійок.

04.11.2015 року Київським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу про призначення по справі судової оціночної експертизи.

23 березня 2016 року на адресу Київського районного суду міста Одеси з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України було повернуто матеріали цивільної справи №520/9852/15-ц та надано висновок судової оціночно-будівельної експертизи №6974/24 від 24.02.2016 року.

З вказаного експертного висновку вбачається, що: ринкова вартість квартири №50, загальною площею 34,2 кв.м., що розташована в будинку №43/2, по вулиці Академіка Корольова, в місті Одесі, станом на момент проведення експертизи становить 18100 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 492933 гривні, ринкова вартість ? частки вказаної квартири становить 9050 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 246466 гривень.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 23 червня 2016 року, клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про внесення додаткових грошових коштів на депозитний рахунок суду було задоволено. Зобовязано Територіальне Управління державної судової адміністрації України в Одеській області прийняти від ОСОБА_1 та внести на депозитний рахунок Київського районного суду міста Одеси грошові кошти у розмірі 109178 гривень 50 копійок, як еквівалент 9050 доларів США, за курсом НБУ станом на день постановлення ухвали суду 23.06.2016 року, вартості ? частки спірної квартири встановленої згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи №6974/24 від 24.02.2016 року.

На виконання вищевказаної ухвали суду, представником позивача було надано до суду копію платіжного доручення №01 від 29 червня 2016 року про внесення на депозитний рахунок Київського районного суду міста Одеси грошових коштів в сумі 109178 гривень 50 копійок.

Позивачем було внесено на депозитний рахунок суду у загальній сумі 225254 (двісті двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) гривні 50 (пятдесят) копійок, як вартість ? частки спірної квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Представником відповідача були визнані позовні вимоги та обставини викладені в позовній заяві ОСОБА_1, у звязку з чим вищевикладені обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищевикладених обставин, з урахуванням визнання представником відповідача позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, та слід припинити право власності ОСОБА_2 на ? частку квартири № 50, загальною площею 34,2 кв.м., у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі, з компенсацією її вартості у розмірі 225254 гривні 50 копійок та виплатою її ОСОБА_2 шляхом видачі цих грошових коштів з депозитного рахунку Територіального Управління державної судової адміністрації України в Одеській області, що внесені ОСОБА_1 на підставі платіжного доручення №51087 від 02 листопада 2015 року та платіжного доручення №01 від 29 червня 2016 року, та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку квартири № 50, загальною площею 34,2 кв.м., у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч.4 ст.174, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на ? частку квартири № 50, загальною площею 34,2 кв.м., у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі, з компенсацією її вартості у розмірі 225254 (двісті двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) гривні 50 (пятдесят) копійок та виплатою її ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) право власності на ? частку квартири № 50, загальною площею 34,2 кв.м., у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі.

Видати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) з депозитного рахунку Територіального Управління державної судової адміністрації України в Одеській області вартість ? частки квартири № 50, загальною площею 34,2 кв.м., у будинку № 43/2, по вулиці Академіка Корольова, у місті Одесі, у розмірі 225254 (двісті двадцять пять тисяч двісті пятдесят чотири) гривні 50 (пятдесят) копійок, що внесені ОСОБА_1 на підставі платіжного доручення №51087 від 02 листопада 2015 року та платіжного доручення №01 від 29 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.