Справа №473/2363/15-ц 22.02.2016 22.02.2016 22.02.2016
Провадження №22-ц/784/323/16
Справа №473/2363/15-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №22ц/784/323/16 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 липня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді встановленого кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, зі сплатою процентної ставки в розмірі 30% річних та з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки, в обмін на зобовязання позичальника використовувати кредит за цільовим призначенням, повернути його в терміни, відповідно до умов договору та виконати інші свої зобовязання згідно положень договору.

Уточнивши позовні вимоги в частині назви складових заборгованості та посилаючись на вищевказані обставини, а також на те, що позичальник виконував свої зобовязання за договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2015 року становить 28 092 грн. 33 коп., у тому числі: 17 985 грн. 58 коп. заборгованість за кредитом; 7 644 грн. 49 коп. заборгованість по процентам за користування кредитними коштами; 648 грн. 34 коп. штраф за виникнення прострочки за кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 313 грн. 92 коп. штраф (процентна складова), позивач просив позов задовольнити й стягнути з відповідача вищевказану заборгованість за кредитним договором і судові витрати у справі.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року позовні вимоги задоволенні частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2011 року станом на 30 квітня 2015 року в розмірі 18 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» вказує на безпідставність відмови місцевим судом у стягненні нарахованого банком розміру заборгованості в повному обсязі і просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Так, задовольняючи частково позов, міськрайонний суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини та відповідач має сплатити банку лише суму кредитної заборгованості в розмірі 18 000 грн., яка стягнута на її користь вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2014 року. При цьому, суд виходив з того, що кредитна картка із володіння ОСОБА_4 вибула внаслідок випадку, який мав місце в результаті скоєння крадіжки, а тому, пославшись на положення ст.617 ЦК України, якою визначені підстави звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання, відмовив в задоволенні решти позовних вимог.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами встановленими судом першої інстанції. Водночас вважає висновок суду щодо застосування ст.617 ЦК України помилковим, виходячи з наступного.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обовязків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобовязання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

За правилам ч.1 ст.1049 і ст.1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві кредит у строк та порядок, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Відповідно до положень ст.204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2011 року за заявою ОСОБА_4 у простій письмовій формі був укладений кредитний договір без номеру, за яким останній відкрито картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки (а.с.8).

Заява відповідача містить зазначення про те, що позичальник ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які і складають договір про надання банківських послуг (а.с.8 зворот).

Зазначений договір недійсним не визнавався, його недійсність прямо не встановлена законом, а відтак він є чинним і підлягає виконанню.

Позивачем надано до суду Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені Наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року (а.с.11-34), які діяли на час укладення договору про надання банківських послуг.

Вищевказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачені строки та порядок погашення кредиту, розмір штрафів 500 грн. +5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій та строк позовної давності за вимогою про стягнення кредиту, процентів, неустойки - 50 років (пункт 1.1.7.31).

З письмових заперечень ОСОБА_4, поданих її представником ОСОБА_5 до суду першої інстанції слідує, що станом на 23 вересня 2014 року кредитні кошти позичальником були повернуті банку в повному обсязі та знаходилися на картковому рахунку, але 29 вересня 2014 року громадянкою ОСОБА_6 було викрадено мобільний телефон, гаманець з грошима та кредитною карткою, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в розмірі 18 000 грн.(а.с.71-72).

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 грудня 2014 року ОСОБА_6 було визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст.ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 задоволено частково, стягнуто на її користь з обвинуваченої ОСОБА_6 18 310 грн. - в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, 2 000 грн. - в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а всього 20 310 грн. (а.с.65-66).

З довідки відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 02 жовтня 2015 року вбачається, що станом на 02 жовтня 2015 року вищезазначена заборгованість в сумі 20 310 грн. не погашена (а.с.79).

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, позивач зазначав, що позичальник не виконав умови договору щодо дій останнього у разі втрати (крадіжки) платіжної картки та своєчасного повідомлення про такий випадок банку, а тому повинен сплатити заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до п.1.1.2.10 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на картку і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання.

Згідно п.1.1.2.11, 1.1.2.12 зобовязаний інформувати банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНу, або отримання звістки про їх незаконне використання. У випадку, якщо власнику картки відомі відомості про незаконне використання картки, останній зобовязаний у триденний строк після усного повідомлення про втрату картки надати банку докладний виклад обставин втрати картки, ПІНа та відомості про їх незаконне використання.

Окрім того, за змістом п.1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг, держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення держателя картки до банку і повідомлення про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжною системою.

Отже, укладаючи вищевказаний договір, ОСОБА_4 взяла на себе зобовязання щодо його належного виконання в порядку та на умовах, визначених вказаним договором про надання банківських послуг.

Разом з тим, свій обовязок відповідач не виконала належним чином. У триденний строк у письмовій формі про втрату (крадіжку) платіжної картки та необхідність її блокування не заявила (протилежного судом не встановлено), а тому повинна нести відповідальність за всі операції з платіжною карткою, що відбулися по дату отримання банком повідомлення від клієнта про її втрату.

До того ж, наявність судового рішення, яке не виконано (про що зазначає відповідач в своїх запереченнях), не звільняє боржника від виконання ним зобовязання, оскільки ухваленням судового рішення зобовязання не припиняється.

Так, відповідно до розрахунку, наданого як доказ ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за обумовленим договором станом на 30 квітня 2015 року становить 28 092 грн. 33 коп., з яких: 17 985 грн. 58 коп. заборгованість за кредитом; 7 644 грн. 49 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 648 грн. 34 коп. штраф за виникнення прострочки за кредитом; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1 313 грн. 92 коп. штраф (процентна складова).

За такого, з врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами мають місце договірні відносини, зокрема, кредитні, які повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в установлений строк (ст.ст.526,527,530 ЦК України). Проте, позичальник належним чином не виконала свої зобовязання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, тому остання повинна відшкодувати банку заборгованість за кредитним договором.

При цьому, твердження відповідача про відсутність заборгованості за кредитним договором станом на 23 вересня 2014 року, спростовуються наявним в матеріалах справи розрахунком (а.с.5-6).

Разом з тим, щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення штрафу за виникнення прострочки за кредитом, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, в обґрунтування нарахування вищевказаного штрафу позивач посилався на наказ №СП 2013 -6776448 від 19 вересня 2013 року.

Проте доказів того, що відповідач була ознайомлена з умовами та правилами нарахування такого виду штрафу, матеріли цієї справи не містять. Не містить таких зазначень і заява позичальника, яка передбачає всі основні умови кредитування.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю нарахування банком штрафу за виникнення прострочки за кредитом та вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають.

За такого, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року відповідно до вимог п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Також, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Оскільки загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку становить 27 436 грн. 57 коп., тобто 97% від заявлених позовних вимог, отже відповідач повинен сплатити на користь позивача судові витрати сплачені при подачі позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 532 грн. 41 коп. (280 грн. 92 коп. + 267 грн. 96 коп. х 97% /100).

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПривитБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - 17 985 (сімнадцять тисяч девятсот вісімдесят пять) грн. 58 коп. - заборгованості за кредитом, 7 644 (сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 49 коп. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 500 (пятсот) грн. 00 коп. штраф (фіксована частина), 1 306 (одна тисяча триста шість) 50 коп. штраф (процентна складова), а всього 27 436 (двадцять сім тисяч чотириста тридцять шість) грн. 57 коп. заборгованості за кредитним договором від 27 липня 2011 року, яка утворилась станом на 30 квітня 2015 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 532 (пятсот тридцять дві) грн. 41 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_7