У Х В А Л А

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тарасюк Олена Олегівна, прокуратура Жовтневого району м. Дніпропетровська, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 3 липня 2015 року відмовив у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» (далі − ПАТ «Родовід Банк»), скасував ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2013 року про забезпечення позову.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 2 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 липня 2015 року скасував і ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» задовольнив, визнав недійсними договори купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1, укладених 17 вересня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5; зобов'язав реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції скасувати: державну реєстрацію перенесення відомостей про обтяження речових прав на нерухоме майно − квартиру АДРЕСА_1 з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна до Державного реєстру речових прав; державну реєстрацію припинення обтяження на квартиру АДРЕСА_1; державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на квартири АДРЕСА_1; зобов'язав реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції накласти обтяження (іпотека) на квартиру АДРЕСА_2; зобов'язав ОСОБА_4 передати в іпотеку квартиру АДРЕСА_1; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 березня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнила, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 2 грудня 2015 року скасувала, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 3 липня 2015 року залишила в силі.

У травні 2016 року до Верховного Суду України звернулось ПАТ «Родовід Банк» із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 575, частини другої статті 586 Цивільного кодексу України (далі − ЦК України), частини третьої статті 9, частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На підтвердження неоднакового застосування норм матеріального права заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що в допуску справи до провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 2 березня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову. При цьому суд першої інстанції встановив, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу, квартири АДРЕСА_1 згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належали на праві власності ОСОБА_4, заборона на відчуження та обтяження нерухомого майна іпотекою була відсутня. Крім того, позивачем не надано доказів подання до реєстраційної служби завідомо недостовірних відомостей від імені банку щодо надання згоди на зняття заборони та обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1. Також судом враховано, що на підставі договору застави від 1 лютого 2008 року в обмін на квартиру АДРЕСА_1 відповідачем передано в заставу банку баштовий кран вартістю 2 млн 932 тис. 404 грн, а в обмін на квартиру АДРЕСА_2 в іпотеку банку передано житловий будинок вартістю 138 тис. 77 грн та земельну ділянку площею 0,0778 га вартістю згідно з експертною оцінкою 1 млн 740 тис. 729 грн, які розташовані на АДРЕСА_3.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 квітня 2014 року, суд касаційної інстанції скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції і залишаючи в силі рішення першої інстанції, яким визнано недійсними договори купівлі-продажу квартири, переданої продавцем в іпотеку, зазначив про те, що банк не є власником майна, проте спірні договори купівлі-продажу обмежують його права як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за кредитним договором. Положення статті 338 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця норма регламентує порядок витребування власником свого майна від добросовісних набувачів і не стосується прав та обов'язків іпотекодержателів, яким є банк.

У судовому рішенні, наданому заявником на підтвердження підстави для перегляду судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Родовід Банк» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тарасюк Олена Олегівна, прокуратура Жовтневого району м. Дніпропетровська, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов'язання вчинити певні дії за заявою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема