У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Кузнєцова В.О,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Зирянова Вероніка Аркадіївна, на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа ОСОБА_5, про визнання договору поруки припиненим.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09 жовтня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії на суму 730 020,00 грн з кінцевим терміном погашення до 07 жовтня 2011 року. 28 квітня 2010 року між цими ж сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, згідно з якою змінено кінцевий строк погашення кредиту - до 07 жовтня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 09 жовтня 2006 року між позивачкою та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки, згідно з яким вона зобов'язалася відповідати солідарно перед банком за виконання позичальником зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії.

Позивачка вважає, що договір поруки припинив свою дію відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року позов задоволено. Визнано поруку за договором поруки від 09 жовтня 2006 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 припиненою з 08 квітня 2014 року.

ПАТ «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Зирянова В.А., не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та)вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 жовтня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії на суму 730 020,00 грн з кінцевим терміном погашення до 07 жовтня 2011 року.

28 квітня 2010 року між цими ж сторонами була укладена додаткова угода № 2 до кредитного договору, згідно з якою змінено кінцевий строк погашення кредиту - до 07 жовтня 2013 року.

На забезпечення виконання забезпечень за вказаним договором 09 жовтня 2006 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за умовами якого ОСОБА_4 зобов'язалася відповідати перед банком солідарно за виконання ОСОБА_5 своїх зобов'язань за договором невідновлювальної кредитної лінії від 09 жовтня 2006 року, в тому числі - повернення суми кредиту сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливої неустойки (пені, штрафу) у розмірах та у випадках, передбачених договором.

Відповідно до п. 6.2 договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його укладання і діє до повного виконання сторонами забезпеченого порукою зобов'язання.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові № 6-53 цс14 від 17 вересня 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України наявні підстави для визнання договору поруки припиненим, оскільки строк виконання основного зобов'язання сплинув 07 жовтня 2013 року, а позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України звернувся з вимогою до поручителя, шляхом звернення до суду лише 14 травня 2015 року.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду, належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в інтересах якого діє Зирянова Вероніка Аркадіївна, відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко В.О. Кузнєцов