Справа № 154/173/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лященко О.В.
Провадження № 22-ц/773/1176/16 Категорія: 46 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Киці С.І., Шевчук Л.Я.,

секретар Вергун Т.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідача служба у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 червня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа на стороні відповідачів служба у справах дітей Володимир-Волинської районної державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо стягнення судового збору

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено повністю.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

В даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній.

Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі без поважних причин не проживають у зазначеній квартирі понад один рік, втратили зв'язок і зацікавленість до вказаного житла, а тому за правилами ст. ст. 156 ЖК України, 405 ЦК України втрачають право на користування цим житлом.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна від 30 січня 2004 року та витягу про державну реєстрацію прав від 05 вересня 2012 року, номер витягу 35389510, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1

Відповідно до довідки про склад сім'ї у даному житловому будинку зареєстровано місце проживання відповідачки та трьох її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Копією рішення Володимир-Волинського міського суду від 13 лютого 2012 року стверджується, що шлюб між сторонами розірвано.

Крім того, відповідач в судовому засіданні визнала доводи позивача про те, що оскільки подружнє життя не склалося, вона після розірвання шлюбу в березні 2012 року покинула даний житловий будинок, забрала частину особистих речей та майна та разом з двома неповнолітніми дітьми від шлюбу з позивачем, вибула проживати за іншою адресою в с. Микуличі, Володимир-Волинського району в будинок своєї матері, а згодом в м. Вол.-Волинський Волинської області, де вона з дітьми проживає на даний час.

Також сторони ствердили, що з березня 2012 року відповідач у спірному будинку разом з дітьми не проживає, вона створила нову сім'ю, не надає жодної допомоги на утримання житлового приміщення, не сплачує послуг за жиле приміщення, створює перешкоди в користуванні житловим приміщенням, так як позивачу доводиться нести витрати, пов'язані з користуванням житловим приміщенням та його утриманням, він позбавлений можливості оформити субсидію та розпоряджатися будинком на власний розсуд.

З пояснень відповідача слідує, що вона із скаргами щодо перешкод у проживанні в будинку позивача до Володимир-Волинського МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області не зверталась. Єдине її звернення від 17.02.2012 року стосувалось спору з приводу майна подружжя, а не перешкод у проживанні в спірному будинку.

Стаття 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач разом із дітьми понад один рік, а саме з березня 2012 року, без поважних причин не проживає у спірному житловому будинку, власником якого є позивач ОСОБА_1, що згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України свідчить про втрату ними права на користування цим житлом.

Відповідно до статті 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа довідалася або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Згідно з ч. 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки шлюб між сторонами розірвано 13 лютого 2012 року, що стверджується копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області, з вимогою про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_2 звернулась до суду 15 лютого 2016 року, а із відмовного матеріалу Володимир-Волинського міського відділу УМВС України у Волинській області убачається, що спір щодо майна виник в лютому 2012 року, про що свідчить заява ОСОБА_2 в органи міліції, позивач ОСОБА_1 09 березня 2016 року під час розгляду справи заявив про застосування строків позовної давності до даного позову, то судом в задоволенні зустрічного позову правильно відмовлено у зв'язку із пропуском строків позовної давності.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги зустрічного позову стосовно поділу спільного сумісного майна подружжя без поважних причин, що є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: