Справа №173/1049/16-ц
Провадження №2/173/620/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від неї, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від неї. В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2011 року до березня 2016 року позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_3. 30 березня 2016 року шлюб між ними було розірвано. Вони мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з відповідачем та ї співмешканцем. Фактично з моменту розірвання шлюбу у позивача почалися непорозуміння щодо участі у вихованні доньки, відповідач почала чинити перешкоди у нормальному спілкуванні з донькою. Всі намагання вирішити це питання призводили до конфліктів. Позивач посилається на те, що він намагається налагодити нормальні відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні та розвитку, забезпечувати усім необхідним. Проте відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною та після 16 травня 2016 року вона взагалі заборонила бачитися з дитиною. Позивач вважає, що між ним та донькою є дуже тісний звязок, тому він хоче постійно її бачити. А ситуація, що склалася вкрай важко впливає на психологічний стан дитини, оскільки їй доводиться бачити різні неприємні ситуації, ініціатором яких була відповідач та її співмешканець. На підставі вищевикладеного позивач просив суд зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати йому приймати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою; визначити такі способи його участі у вихованні доньки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: побачення сім раз на тиждень, тобто кожного дня за місцем перебування доньки або за місцем її проживання; спільний відпочинок влітку, а саме, половину літніх канікул дитина проводить разом з ним; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового та інших засобів звязку; в день побачення з донькою надати право забирати доньку з дому/дитячого садка особисто; зобовязати ОСОБА_3 надавати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлені вимоги.

Позивач суду пояснив, що він має з відповідачем спільну дитину доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач перешкоджає йому у спілкуванні з донькою, налаштовує доньку проти нього. Фактично вони припинили шлюбні відносини ще, коли дитині було 2 місяці, з того часу майже постійно вони проживали окремо. 16 травня 2016 року, коли він побачив у дитини синці, та намагався зясувати, що сталося, відповідач взагалі заборонила спілкуватися з дитиною. хоче, щоб хоча б один день на тиждень дитина лишалася у нього ночувати. В його помешканні створено всі умови для доньки, є окрема кімната, ліжко, необхідні речі. Він проживає разом з батьками.

Представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Суду пояснила, що відповідач перешкоджає позивачу спілкуватися з донькою, не відповідає на телефонні дзвінки, не надає можливості їм спілкуватися особисто. Тому представник позивача просила суд визначити дні спілкування з дитиною як три дні на тиждень, при цьому щоб, хоча б один день дитина залишалася ночувати у позивача, а також половину літніх канікул, щоб дитина проводила разом з ним.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Суду пояснила, що не перешкоджала спілкуванню з донькою позивачу, він сам не бажав приймати участь у вихованні дитини. Раніше позивач не цікавився донькою, а зараз, коли вона подорослішала, почав наполягати на спілкуванні з нею. Відповідач категорично проти того, щоб донька лишалася ночувати у позивача, оскільки в нього не має її речей, проте не проти того, щоб були встановлені дні спілкування з донькою та не заперечує проти того, щоб половину літніх канікул донька проводила разом з батьком.

Представник відповідача позов визнав частково. Суду пояснив, що позивач сам не бажав спілкуватися з дитиною. Відповідач створила всі умови для належного виховання та повноцінного розвитку дитини. Визнав позов лише в частині встановлення днів спілкування позивача з дитиною та щодо перебування дитини з батьком протягом половини літніх канікул.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судовому засіданні суду пояснила, що батьки ОСОБА_6, як позивач так і відповідач, нормально ставляться до дитини. Позивач приймає участь у вихованні дитини. До садочку дитини приводить та забирає відповідач або ж бабуся. Ніяких змін в поведінці дитини не помічала.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільну дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року було розірвано шлюб між сторонами. Цим рішенням суду встановлено, що подружжя не проживає разом з літа 2014 року, з того часу стосунки вони не підтримують, не ведуть спільне господарство (а.с.9).

Після припинення шлюбних відносин донька ОСОБА_5 залишилася проживати разом з матірю ОСОБА_3 Цю обставину сторони визнали у судовому засіданні, тому згідно з ч.1 ст. 61 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Згідно зі ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Судом встановлено, що позивач та відповідач, як батьки малолітньої дитини, не дійшли згоди щодо питання участі позивача у вихованні дитини, способі спілкування з дитиною тощо. Наявність спору також підтверджується витягом з протоколу № 90 від 9 червня 2016 року чергового засідання комісії з питань захисту прав дитини Верхньодніпровської районної державної адміністрації, згідно з яким на засіданні було розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо визначення годин побачення з дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та було рекомендовано звернутися до суду для вирішення цього питання (а.с.10).

Рішення органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради від 29 вересня 2016 року було визначено дні побачення та спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 та визначено, що під час літніх канікул дитина перебуває з батьком ОСОБА_1 не більше половини днів літніх канікул.

Матеріалами справи підтверджується, що як позивач так і відповідач працюють в ТОВ «Вітан», за місцем роботи характеризуються позитивно (а.с.11,33). Також актами обстеження умов проживання встановлено, що за місцем проживання позивача створено умови для проживання дитини (а.с.13), так само належні умови для проживання та розвитку дитини створено за місцем проживання відповідача (а.с.34).

Отже, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що спілкування батьків з дитиною перешкоджає її нормальному розвитку, не встановлено.

У звязку з наявністю спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, суд вважає за необхідне визначити способи участі батька дитини, ОСОБА_1, у вихованні донки, ОСОБА_5, з урахуванням, в першу чергу, інтересів дитини, її віку, стану здоровя та думки самих батьків.

Так суд вважає за можливе встановити позивачу час особистого спілкування з дитиною без участі матері дитини, ОСОБА_3 три дні на тиждень, один з днів, щоб обовязково був вихідним днем, щоб не заважати навчальному процесу дитини, та враховуючи змінний графік роботи батьків, але без залишення дитини на ніч, враховуючи її вік. Проте в подальшому, якщо дитина особисто виявить бажання залишатися у батька на ніч, на думку суду, сторони зможуть вирішити це питання спільно, так, щоб це не шкодило інтересам дитини.

Також, враховуючи спільну згоду сторін на те, щоб дитина проводила половину літніх канікул з позивачем, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що письмово підтверджені понесені позивачем судові витрати в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с.1) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 141, 157, 159 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11,60,61,88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від неї задовольнити частково.

Встановити ОСОБА_1 час особистого вільного спілкування з дитиною, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, три дні на тиждень, один з яких обовязково вихідний день, без залишення дитини на ніч, без присутності матері, ОСОБА_3.

Встановити, що половину днів літніх канікул дитина, ОСОБА_5, 2 листопада 2012 року, проживає разом з батьком ОСОБА_1 з можливістю спільного відпочинку.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в сумі551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, проте не були присутні під час його проголошення мають право оскаржити його протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко