Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Максимчук З.М., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання: Мельник С.Ю.

за участі: представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Костопільського районного суду від 6 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 та ОСОБА_3; про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного суду від 6 липня 2016 року позов задоволено частково:

Стягнуто з відповідача (прож. у ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер 8) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі ПАТ "Ощадбанк" або банк) в особі ТВБВ №10017/0106 філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (35000 Рівненська область, м. Костопіль, вулиця Данила Галицького, 2, , р/р №5, МФО: 333368) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.02.2008 року, реєстровий №319, а саме на нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру загальною площею 101, 3 кв.м, житловою площею 53, 6 кв.м, зі всіма невід'ємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Костопільською міською радою 12 грудня 1995 року, свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Костопільської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 5 травня 2004 року, реєстровий №691, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №2570 від 06.02.2008 року, розмір якої становить відповідно до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 3 липня 2012 року 411 684 гривні, встановивши початкову ціну реалізації предмета іпотеки 980 758 гривень без урахування податку на додану вартість, що визначена на підставі висновку про вартість майна, складеного 30 грудня 2015 року субєктом оціночної діяльності ПП "Експерт Рівне Консалт" (сертифікат субєкта оціночної діяльності №14533/13 від 05.04.2013 року, виданий Фондом Державного майна України).

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Надано ПАТ "Ощадбанк" в особі ТВБВ №10017/0106 філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (35000 Рівненська область, м. Костопіль, вулиця Данила Галицького, 2, , р/р №, МФО: 333368) право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів (їх копії, дублікати, витягів з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу чотирикімнатної квартири загальною площею 101, 3 кв.м, житловою площею 53, 6 кв.м, зі всіма невід'ємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На період реалізації предмет іпотеки передано його в управління ПАТ "Ощадбанк" в особі ТВБВ №10017/0106 філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (35000 Рівненська область, м. Костопіль, вулиця Данила Галицького, 2, , р/р №, МФО: 333368) у порядку ст. 34 Закону України "Про іпотеку".

Банку відмовлено в частині позову про виселення ОСОБА_1 з чотирикімнатної квартири загальною площею 101, 3 кв.м, житловою площею 53, 6 кв.м, зі всіма невід'ємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у м. Костопіль Рівненської області, без права надання іншого житла та в порядку ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", позбавити права користування житловим приміщенням (чотирикімнатною квартирою загальною площею 101, 3 кв.м, житловою площею 53, 6 кв.м, зі всіма невід'ємними приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1).

Стягнуто з відповідача (проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер 8) на користь ПАТ "Ощадбанк" в особі ТВБВ №10017/0106 філії Рівненського обласного управління АТ "Ощадбанк" (35000 Рівненська область, м. Костопіль, вулиця Данила Галицького, 2, , р/р №, МФО: 333368) 243, 60 гривень судового збору і 800 гривень витрат на проведення експертної оцінки, а всього 1 043, 60 гривень.

В порядку ст. 217 ЦПК України рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

На рішення суду ПАТ "Ощадбанк" подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, що полягає у порушенні норм матеріального і процесуального права.

На їх обґрунтування зазначалося про неврахування судом вимог ст.ст. 1046, 1049, 509, 533 ЦК України, ст.ст. 109-112, 114, 117 ЖК УРСР, ст.ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 3, 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а також розяснень п.п. 9, 10-12, 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин"

Вважає, що суд усупереч поданій 1 липня 2016 року заяві про збільшення розміру позовних вимог залишив без уваги при ухваленні оскаржуваного рішення новий розмір кредитної заборгованості 56 454, 52 доларів США основного боргу, відсотків за користування кредитом, відсотків за прострочену заборгованість та 1 252 410, 51 гривень пені за основним боргом та за відсотками, в рахунок якого повинно було бути звернено стягнення на іпотечне майно.

На його думку, судом неправильно відмовлено в задоволенні позову про виселення відповідача зі спірного житлового приміщення, оскільки новий власник має право предявити такий позов, вимагаючи усунути відповідні перешкоди. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх осіб, які мешкають там. Тому вважав, що положення ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР не розповсюджуються на випадки, що передбачені ч. 3 цієї статті, у звязку з чим виселення мешканців житла, що було придбане не за рахунок кредитних коштів, але повернення якого забезпечено іпотекою такого жилого приміщення, не супроводжується наданням іншого постійного житлового приміщення особам, які виселяються. Наявність зареєстрованих осіб у квартирі, на яке звертається стягнення, негативно відобразиться на вартості продажу, а також перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки на стадії виконання судового рішення органами державної виконавчої служби.

З цих підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове про задоволення повністю позову банку до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3; про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ПАТ "Ощадбанк", колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки внаслідок невиконання позичальником кредитних зобовязань виникла заборгованість на користь банку. Повернення коштів забезпечено іпотекою житлового приміщення квартири, що належить відповідачу, в зв'язку з чим звернено стягнення на предмет іпотеки, однак відстрочено виконання рішення в цій частині через дію відповідного закону.

Щодо позову про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки, то судом відмовлено у його задоволенні через те, що дане житлове приміщення придбане не за кредитні кошти і особою, яка є відмінною від позичальника.

Проте з висновками суду про розмір заборгованості, в рахунок якого повинно бути звернено стягнення на предмет іпотеки, не може погодитися колегія суддів.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не оспорюються, що 6 лютого 2008 року між ПАТ "Ощадбанк" і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №2570, за умовами якого банк зобовязався надати (і надав) позичальнику 40 200 доларів США, а останній зобов'язався прийняти (і прийняв) кредитні кошти, належним чином використати їх та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 14, 20 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надано на 120 місяців зі строком остаточного повернення не пізніше 5 лютого 2018 року на споживчі цілі (а.с. 7-9; 10; т. 1).

З метою повернення позичальником кредиту того ж числа укладено договір поруки №2570/1 між банком і ОСОБА_3, за яким поручитель зобовязалася відповідати перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання у повному обсязі.

З метою повернення позичальником кредиту того ж числа між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передала на користь іпотекодержателя чотирикімнатну квартиру загальною площею 101, 3 кв.м, житловою площею 53, 6 кв.м, зі всіма невід'ємними приналежностями, що знаходиться у АДРЕСА_2. Договір посвідчено в нотаріальному порядку, реєстровий №319, і внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 11-14, зв.; 15; т. 1).

В звязку з невиконанням позичальником кредитних зобов'язань і виникненням заборгованості 6 жовтня 2011 року ПАТ "Ощадбанк" в особі керуючої Костопільського ТВБВ №10017/0106 звернулася до позичальника і поручителя з письмовою вимогою про сплату протягом 30 днів 48 052, 08 доларів США, з яких: 37 136, 01 доларів США заборгованість за кредитом; 7 246, 75 доларів США заборгованість за процентами з 29.06.2010 року по 30.09.2011 року; 2 283, 43 долари США пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1 385, 89 доларів США пеня за несвоєчасне погашення відсотків (а.с. 19, 20; т. 1).

Зважаючи на нехтування письмовою вимогою банку, прокурор Костопільського району подав до суду в інтересах держави в особі ПАТ "Ощадбанк" позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 48 839, 53 доларів США кредитної заборгованості, розмір якої в судовому засіданні збільшено до 51 508, 79 доларів США, або в еквіваленті за курсом Національного банку України 411 684 гривні.

3 липня 2012 року Костопільським районним судом ухвалено рішення про задоволення позову прокурора: розірвано кредитний договір №2570 від 6 лютого 2008 року, який укладений між банком і ОСОБА_2, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ "Ощадбанк" 51 508, 79 доларів США кредитної заборгованості, що еквівалентно 411 684 гривні, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави 3 219 гривень судового збору (а.с. 71-72; т. 1).

Рішення суду набрало законної сили.

8 квітня 2013 року Костопільським районним судом внесено виправлення в резолютивну частину зазначеного рішення, вважаючи правильним вказівку про 51 508, 79 доларів США кредитної заборгованості, що є еквівалентним наведеній у рішенні суми в національній валюті України гривні (а.с. 17-17, зв.; т. 2).

Оскільки рішення суду про стягнення 51 508, 79 доларів США кредитної заборгованості позичальником і поручителем виконано тільки частково фактично стягнуто 4 березня 2013 року 120 доларів США заборгованості за простроченими процентами, у вересні 2014 року ПАТ "Ощадбанк" звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення 57 156, 86 доларів США кредитної заборгованості та виселення з житлового приміщення іпотекодавця та інших мешканців.

В засіданні суду першої інстанції позивач неодноразово збільшував позовні вимоги, остаточно 1 липня 2016 року визначив їх розмір у 56 454, 52 доларів США та 1 252 410, 51 гривень, з яких: 37 136, 01 доларів США залишок позики (кредиту); 13 729, 20 доларів США відсотки за користування позикою (кредитом); 3 428, 72 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за основним боргом, 32 105, 59 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за відсотками; 803 367, 88 гривень пеня за основним боргом; 449 042, 63 гривень пеня за відсотками.

Постановою Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15 встановлено, що ст. 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законом України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом (стаття 17).

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін, спеціально передбачених для застосування на випадок порушення зобовязань і після розірвання договору, з огляду на характер цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання.

Отже, аналіз зазначених норм показує, що припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, яке проведене належним чином, а розірвання кредитного договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобовязання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору.

Абзац другий ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України передбачає обовязковість урахування судами загальної юрисдикції висновку щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України про застосування таких норм права.

Оскільки іпотечне зобовязання ОСОБА_1 виникло ще до розірвання кредитного договору судом, тому це зобовязання як забезпечувальне зберігає юридичну силу щодо невиконаних зобов'язань за кредитним договором.

За таких обставин правильними є висновки суду першої інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок кредитної заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з розміром кредитної заборгованості, в рахунок якої судом було звернено стягнення.

Так, остаточний розмір боргу за збільшеними позовними вимогами складає 56 454, 52 доларів США та 1 252 410, 51 гривень, з яких: 37 136, 01 доларів США залишок позики (кредиту); 13 729, 20 доларів США відсотки за користування позикою (кредитом); 3 428, 72 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за основним боргом, 32 105, 59 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за відсотками; 803 367, 88 гривень пеня за основним боргом; 449 042, 63 гривень пеня за відсотками.

Обґрунтованість нарахування стверджується відсутністю належних спростувань відповідача проти цього, обовязок з чого відповідно до ст. 614 ЦК України покладається саме на нього, а також правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-1206цс15).

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Тому рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості підлягає зміні замість 411 684 гривні необхідно зазначити 56 454, 52 доларів США та 1 252 410, 51 гривень, з яких: 37 136, 01 доларів США залишок позики (кредиту); 13 729, 20 доларів США відсотки за користування позикою (кредитом); 3 428, 72 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за основним боргом, 32 105, 59 доларів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за відсотками; 803 367, 88 гривень пеня за основним боргом; 449 042, 63 гривень пеня за відсотками.

Згідно зі ст.ст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку", в чинній на час спірних відносин редакції, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації;

Частина 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", в чинній на час спірних відносин редакції, передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Доводи апеляційної скарги про хибність висновків суду щодо безпідставності вимоги про виселення іпотекодавця разом з іншими мешканцями спростовуються таким чином.

Постановою Верховного Суду України, що ухвалена 18 березня 2015 року за наслідками розгляду справи № 6-39цс15, висловлено правовий висновок про застосування норм права у правовідносинах з приводу виселення іпотекодавця з житла.

Так, за змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Сторонами не заперечується, що іпотечне житлове приміщення придбане ОСОБА_1 не за кредитні кошти, оскільки право на квартиру набуте нею та двома співвласниками, які згодом були спадкодавцями щодо іпотекодавця, 12 грудня 1995 року в порядку Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Про ці факти свідчить свідоцтво про право власності, запис у реєстровій книзі №27-29-2150 (а.с. 16; т. 1). Тобто підстав для виселення не вбачається.

Правильно судом застосовано і положення ст. 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки квартира є місцем постійного проживання майнового поручителя, а її загальна площа складає 101, 3 кв.м, що забороняє виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до припинення дії цього Закону.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведене не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке частково не може залишатися чинним.

Спонуканнями для зміни рішення суду до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неправильне застосування норм матеріального права.

В силу правил ст. 88 ЦПК України сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір 524, 92 гривні слід стягнути з відповідача на користь ПАТ "Ощадбанк".

На підставі ст.ст. 33, 39 Закону України "Про іпотеку", постанов Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року у справі №6-939цс15, від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, абз. десятого п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, керуючись ст.ст. 3, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 6 липня 2016 року змінити, зазначивши в мотивувальні і резолютивній частинах інший розмір кредитної заборгованості, в рахунок якого звернено стягнення на предмет іпотеки, замість 411 684 (чотириста одинадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні вказати 56 454 (пятдесят шість тисяч чотириста пятдесят чотири) доларів США 52 центи США та 1 252 410 (один мільйон двісті пятдесят дві тисячі чотириста десять) гривень 51 копійка, з яких: 37 136 (тридцять сім тисяч сто тридцять шість) доларів США 1 цент США залишок позики (кредиту); 13 729 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дев'ять) доларів США 20 центів США відсотки за користування позикою (кредитом); 3 428 (три тисячі чотириста двадцять вісім) доларів США 72 центи США 3 відсотки за прострочену заборгованість за основним боргом; 32 105 (тридцять дві тисячі сто пять) доларів США 59 центів США 3 відсотки за прострочену заборгованість за відсотками; 803 367 (вісімсот три тисячі триста шістдесят сім) гривень 88 копійок пеня за основним боргом; 449 042 (чотириста сорок дев'ять тисяч сорок дві) гривні 63 копійки пеня за відсотками.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 524 (п'ятсот двадцять чотири) гривні 92 копійки судового збору, сплаченого при подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: