Ухвала

іменем україни

12 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського району міста Києва, служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2707/0608/98-029 було укладено іпотечний договір № 2707/0608/98-029-Z-1, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належала іпотекодавцю ОСОБА_4 на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», реалізував своє право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису, який був пред'явлений до примусового виконання відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

У межах процедури виконавчого провадження ТОВ «Кредитні ініціативи», як стягувач в процедурі виконавчого провадження, до якого перейшло право вимоги за іпотечним договором від ПАТ «Сведбанк» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 залишив за собою нереалізоване майно - квартиру АДРЕСА_1, в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

У зв'язку з цим, посилаючись на положення ст. 109 ЖК України та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» позивач просив виселити відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року, у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК України).

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди встановили, що квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_4, була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому у даному випадку виселення проводиться тільки з наданням іншого житлового приміщення, яке повинно бути зазначено у рішенні суду, однак позивач таких позовних вимог з зазначенням іншого житлового приміщення не заявляв.

За таких обставин висновок судів про відмову в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» про виселення та зняття з реєстраційного обліку ґрунтується на вимогах закону та відповідає вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.М. Ситнік
О.В. Ступак

Колегія суддів: