Номер провадження: 22-ц/785/2638/16
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Лопотана В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» про стягнення заробітної плати, моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» Білозор Олесі Олександрівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2015 року,

встановила:

05.08.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивував тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одесивід 21.01.2015 року його було поновлено на посаді директора ТОВ «ЖЕП Суворовський», але поновлено його було на посаді фактично тільки 29.05.2015 року й в той же день він звільнився з роботи. Разом з тим за період з 21.01.2015 року по 29.05.2015 року позивачу не було виплачено заробітну плату в сумі 27 943,40 грн., яку ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь, а також відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн., що було пов'язано на думку позивача з порушенням його законних прав на працю.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2015 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЖЕП Суворовський» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 19 605,45 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн., а всього стягнуто 21 605,45 грн. В задоволені інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ТОВ «ЖЕП Суворовський» Білозор О.О. подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково, стягнувши з ТОВ «ЖЕП Суворовський» на користь ОСОБА_2 середню заробітну платню за період з 21.01.2015 року по 28.05.2015 року у розмірі 14652,08 грн., з якої відповідачу належить утримати відповідні податки та збори, у задоволені інших позовних вимог відмовити.

Свої вимоги Білозор О.О. обґрунтовує тим, що визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд першої інстанції допустив неправильне застосування ст. 236 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці» і Порядку обчислення середньої заробітної плати та безпідставно застосував при розрахунку середньоденну заробітну плату, встановлену рішенням суду у іншій справі, предметом розгляду якої було поновлення на роботі. Крім того зазначила, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення не зазначено та не враховано обов'язок сторін щодо оподаткування отриманого позивачем доходу, що протирічить діючому законодавству. Також Білозор О.О. вказує, що районний суд необґрунтовано, за відсутності доведеного з боку позивача характеру та об'єму заподіяної моральної шкоди, стягнув на користь позивача моральну шкоду у розмірі, що не відповідає ані глибині страждань позивача, ані був ним доведений належними та допустимими доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20.01.2015 року позов ОСОБА_2 до ТОВ «ЖЕП Суворовський» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди було задоволено, зокрема скасовано наказ про звільнення та ОСОБА_2 було поновлено на посаді технічного директора ТОВ «ЖЕП Суворовський», в цій частині рішення допущено до негайного виконання (а.с. 4-12).

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 24.03.2015 року рішення суду першої інстанції залишив без змін (а.с. 13-16).

ОСОБА_2 звертався до ТОВ «ЖЕП Суворовський» з заявами про його допущення до роботи 01.04.2015 року, 03.04.2015 року, 26.05.2015 року (а.с. 17, 77, 78).

Відповідно копії трудової книжки позивача, фактично його було поновлено 29.05.2015 року, в той же день звільнено з займаною посадою за згодою сторін (а.с. 18).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В силу ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим відповідач не до пустив ОСОБА_2 відповідно до рішення суду про його поновлення на роботі та не здійснив розрахунок за період з 21.01.2015 року по день звільнення, що крім досліджених доказів не заперечувалось сторонами по справі.

Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений відповідним Порядком обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою КМУ від 08.02.1995 року за № 100, та в цьому випадку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У зв'язку з чим суд першої інстанції, для обчислення середнього заробітку працівника ОСОБА_2 взяв до уваги останні два місяці роботи позивача.

Розмір середнього заробітку за останні два місяці роботи ОСОБА_2 встановлений рішенням суду від 20.01.2015 року та складає 225,35 грн.

Судом не прийнято до уваги інші розрахунки відповідача, так як відповідно до положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зважаючи на положення до п.8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, у зв'язку з тим, що за вказаний період з 21.01.2015 року по 29.05.2015 року минуло 87 робочих днів, суд першої інстанції вирішив стягнути на користь позивача 19 605,45 грн. заробітної плати.

Крім матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача по не здійсненню дій по своєчасному поновленню ОСОБА_2 також зазнав втрати нематеріального характеру у зв'язку із необхідністю прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважена особа повинен відшкодувати моральну шкоду у випадку, якщо з вини адміністрації були порушені законні права і інтереси працівника. З урахуванням характеру та об'єму, заподіяної позивачу моральної шкоди, суд вважав, що у порядку компенсації моральних страждань з відповідача необхідно стягнути 2 000 гривень.

Колегія суду погоджується з таким висновком міського суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року (справа №523/18850/14-ц) не має преюдиційного значення спростовуються клопотанням про зупинення провадження у справі в якому зазначено, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.01.2015 року (справа №523/18850/14-ц) має таке значення для вирішення даної справи.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство Суворовський» Білозор Олесі Олександрівни- відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27.01.2015 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук