Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №265/7711/15 Головуючий у 1 інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/778/2963/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бондаря М.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»

на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року

у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 20.11.2007 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 станом на 31.10.2015 року має заборгованість 24557,68 грн., яка складається з наступного: 5 206,84 грн. заборгованість за кредитом; 13569,45 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4373,88 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 250 грн. штраф (фіксована частина); 1157,51 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 24 557,68 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Підставою відмови суд першої інстанції визначив наслідки пропуску позивачем строку позовної давності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені такі обставини.

20.11.2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, та відповідач отримав кредит у розмірі 5300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2015 року має заборгованість 24557,68 грн.

Строк позовної давності пропущений позивачем без зазначення поважних причин.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України, вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції вірно визначив, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовуються ст.ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України за якими зобовязання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобовязується їх повернути за сплатою процентів, є обовязковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення позичальником грошового зобовязання.

Висновок щодо пропуску позивачем строку позовної давності підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідачем останній платіж за кредитом здійсненний 24.10.2008р.

Умови кредитного договору передбачали строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле "MONTH").

Позов предявлений 28.11.2015р.

Відповідач подала до суду першої інстанції заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ОСОБА_1 позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі позивач впродовж встановленого законом строку не предявив позову до відповідача без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги, що несплачені платежі за період з жовтня 2012р. до листопада 2015р. підлягають стягненню в межах строку позовної давності не спростовують висновки рішення суду, виходячи з такого.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У звязку із неналежним виконанням умов договору банк мав право з листопада 2008 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом, однак позовну заяву подав у листопаді 2015 року без поважних причин пропуску строку для звернення до суду, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача у відповідності до положень ст. 267 ЦК України.

Обставини обрахування початку строку позовної давності з листопада 2008 року та пропуску строку позовної давності при звернені до суду прямо визнаються Банком, що зазначено ним безпосередньо в апеляційній скарзі (а.с.68).

Колегія суддів також погоджується з тією обставиною, що порушення права Банку, а, відповідно, і відлік строку позовної давності підлягає відрахуванню з листопада 2008р.

За таких обставин, не мають свого підтвердження подальші доводи апеляційної скарги щодо не встановлення початку перебігу строку позовної давності, оскільки такі доводи спростовані матеріалами справи.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачу видано кредитну картку «Універсальна», необхідно брати до уваги п. п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, за якими граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле "MONTH") (а.с.12-13).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при вирішенні справи.

Виходячи з того, що позивачем не надано доказів продовження дії платіжної картки відповідача у строк понад листопад 2008р., то суд першої інстанції правильно встановив, що строк позовної давності має обчислюватися з листопада 2008р. і відмовив у задоволенні пропуску, застосувавши передбачені ст.267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України у справі №6-249цс15 від 02.02.2015р. не можуть бути враховані під час розгляду даної справи, оскільки згідно ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З вказаної постанови вбачається, що Верховним Судом України викладений висновок щодо застосування ст.ст.266, 559 ЦК України, а у даній справі має значення застосування ст.267 ЦК України відносно розгляду цивільних справ про стягнення заборгованості за картковим кредитом, у звязку із чим колегія суддів застосовує правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 саме щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності у справах про стягнення заборгованості за картковим кредитом.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: