У х в а л а

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання такими, що втратили право на житло; зустрічним позовом ОСОБА_9. ОСОБА_7 до ОСОБА_6, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунального підприємства «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради про приватизацію квартири, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, реєстрацію та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що у 1973 році його матір ОСОБА_10 отримала ордер на вселення у квартиру № 89, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею вселилися та були зареєстровані: позивач ОСОБА_7, батько позивача - ОСОБА_11, сестра позивача - ОСОБА_12 та брат позивача - ОСОБА_8 Пізніше народилася молодша сестра - ОСОБА_7 У травні 1994 року народилася племінниця позивача - ОСОБА_9, яка була автоматично зареєстрована за місце реєстрації своєї матері ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_10, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько - ОСОБА_11 Зазначає, що в квартирі крім нього ніхто не проживає, сестра ОСОБА_7 з дочкою виїхали з квартири у 2002 році, з цього ж року немає будь-яких відомостей від брата -- ОСОБА_8 Також вказує на те, що він ніде не працює, дохід складають випадкові заробітки, рідні не беруть участі в утриманні квартири. Оскільки йому не відоме місце находження відповідачів, тому він звернувся до суду, щоб у такий спосіб зняти відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада 2013 року, позов ОСОБА_7 задоволено, визнано ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 такими, що втратили право користування квартирою № 89, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року заочне рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 05 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_9 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1. Вирішено питання судових витрат.

У іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити у справі нове рішення, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Судами встановлено, що у 1973 році ОСОБА_10 отримала ордер на квартиру № 89, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ТОВ «Добробит», виданій ОСОБА_7 19 березня 2013 року, у квартирі № 89, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з актом, складеним 11 березня 2013 року паспортистом ТОВ «Добробит», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 не проживають за вказаною адресою з 2002 року.

Згідно з даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Полтавській області та довідки ТОВ «Добробит» від 19 березня 2013 року ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту ТОВ «Добробит» від 11 березня 2013 року, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 не проживають по АДРЕСА_1 з 2002 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 17 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_8 визнаний безвісті відсутнім з 01 лютого 2005 року.

Як вбачається з довідки ТОВ «Добробит» № 2657 станом на 30 липня 2013 року АДРЕСА_1 зареєстрований один ОСОБА_7

ОСОБА_7, ОСОБА_9 були зняті з реєстрації у спірній квартирі 26 липня 2013 року .

Розпорядженням органу приватизації УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №107/К від 12 серпня 2013 року задоволено прохання ОСОБА_7 передати йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_1.

На підставі розпорядження від 12 серпня 2013 року №107/К УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради видало 15 серпня 2013 року свідоцтво на житло, яким посвідчило право власності ОСОБА_7 на квартиру.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна № 28465121 від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_13 купила спірну квартиру у ОСОБА_7, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 серпня 2013 року, а 15 травня 2014 року ОСОБА_14, відповідно до договору купівлі-продажу купила вказану квартиру у ОСОБА_13

Так, відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору − судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, визнаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_9 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та визначаючи час з якого позивачі були відсутні у квартирі, суд не перевірив доводів відповідачів про те, що їх відсутність у спірній квартирі була зумовлена поважними причинами, зокрема неправомірною поведінкою позивача, та не дослідив відповідних доказів, наданих ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України установлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212−214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 та ОСОБА_9 задовольнити часково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак