У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕП «Стимул-Сихів», Львівська міська рада, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, публічне акціонерне товариство «Іскра», про виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕП «Стимул-Сихів», про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання вчинити певні дії; за касаційною скаргою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 проживають у квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації та вселились до неї на підставі спільного рішення адміністрації та профкому публічного акціонерного товариства «Іскра» (далі - ПАТ «Іскра») від 18 березня 1998 року, проте ордер їм не видавався, вони зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2, при цьому зобов'язались звільнити цю квартиру перед отриманням спірної квартири.

Позивач указував про те, що оскільки між товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕП «Стимул-Сихів» (далі - ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів»), яке обслуговує вищевказаний будинок, договір найму житлового приміщення не укладався, ордер житлово-експлуатаційній організації не подавався, то наявні підстави для виселення відповідачів з спірної квартири.

З урахуванням наведеного Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради просила виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартирі АДРЕСА_1.

У грудні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що відповідно до спільного рішення адміністрації та профкому ПАТ «Іскра» від 18 березня 1998 року та розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14 червня 1999 року чоловіку ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - у першочерговому порядку надано на сім'ю з чотирьох осіб зазначену вище квартиру, на підставі чого вони й вселились до неї. У зв'язку з тим, що будинок АДРЕСА_1 був недобудований та не зданий до експлуатації, вони наряду з іншими мешканцями здійснювали ремонт та благоустрій цього будинку за власні кошти.

Указували про те, що повідомлень про необхідність виселення не отримували та вважали, що набули право користування вказаною квартирою за набувальною давністю.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили визнати за ними право користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» здійснити реєстрацію їх місця проживання за вищевказаною адресою.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року, у задоволенні позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради та зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати й ухвали в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в касаційномупорядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову районної адміністрації, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що спільним рішенням адміністрації, профкому ПАТ «Іскра» та розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, які не скасовані та є чинними, було вирішено закріпити квартири та оформити ордери черговикам ПАТ «Іскра», серед яких ОСОБА_5 надано спірну квартиру на сім'ю з чотирьох осіб, до складу якої входять відповідачі, а, отже, в органу місцевого самоврядування виникло право на виконання відповідачами у повному обсязі свого зобов'язання про звільнення квартири АДРЕСА_2 та зняття їх з реєстрації за цією адресою, що було умовою отримання спірної квартири.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що спільним рішенням адміністрації і профкому ПАТ «Іскра» від 18 березня 1998 року квартира АДРЕСА_1 закріплена за ОСОБА_5 та членами його сім'ї, а саме дружиною - ОСОБА_3 - сином - ОСОБА_4 - донькою - ОСОБА_7, з обов'язковим звільненням квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до витягу з розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 14 червня 1999 року, на підставі документів ПАТ «Іскра» у будинку АДРЕСА_1 вирішено закріпити та оформити ордер на квартиру ОСОБА_5 за умови вивільнення квартири АДРЕСА_2.

Актами комісійного обстеження від 17 жовтня 2014 року та від 19 листопада 2014 року працівниками ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_3, ОСОБА_4 без реєстрації і без ордера.

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку ЛКП «Дім» від 19 листопада 2014 року у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані у тому числі ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» від 19 листопада 2014 року, яке обслуговує будинок АДРЕСА_1 у даному будинку зареєстрованих осіб немає.

Судом також установлено, що ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» на адресу проживання відповідачів, а саме квартиру АДРЕСА_1, неодноразово направлялося попередження щодо подання документів на право проживання у даній квартирі. Також, відповідачам було запропоновано для отримання ордеру на спірну квартиру подати відповідний пакет документів, зокрема й довідку про вивільнення квартири АДРЕСА_2.

Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У п. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів України РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470, передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім'ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Судом установлено, що ордер на вселення до квартири АДРЕСА_1 ТОВ «ЖЕП «Стимул-Сихів» не реєструвався, тобто відповідачі вселились й проживають у вказаній квартирі без законних на те підстав, а, доводи відповідачів про те, що завершення будівництва вказаного будинку відбувалося частково за кошти ОСОБА_5 спростовуються довідкою ПАТ «Іскра» про те, що борг останнього перед товариством складає 5 603 грн 08 коп.

Таким чином, суди у порушення вищевказаних вимог закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідили, чи на законних підставах відповідачі всилились та проживають у спірній квартирі, без ордера та у зв'язку з чим не виконали умову про вивільнення квартири АДРЕСА_2.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 11, 179 ЦПК України суди не звернули увагу на те, що предметом позову було виселення з квартири АДРЕСА_1, в яку відповідачі мали вселитися, зобов'язавшись звільнити квартиру АДРЕСА_2, а не про виселення з цієї квартири. Саме позивач розпоряджається правом на пред'явлення позову й формулювання його вимог.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх часткового скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2016 року у частині вирішення первісного позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської про виселення скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик