АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/43/16 Справа № 202/1720/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В. П. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Дніпропетровськ 30 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а. с. 2-3/.

В обґрунтування своїх позовних вимог банк посилався на те, що 09.10.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно умов якого позивач надав ОСОБА_2 кредитні кошти у сумі 2429, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 09.10.2007 року.

У порушення умов договору відповідач - ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Станом на 19.09.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 33250,69 грн., де: заборгованість за кредитом - 2429,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12221,28 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 393,60 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 16146,35 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1559,56 грн.

Крім того, зобов'язання за вказаним договором № DNK0RX07100099 від 09.10.2006 року забезпечено порукою в розмірі 10000 грн., згідно договору поруки № 167 укладеного 20.10.2010 року між позивачем та відповідачем ПАТ "Акцент-Банк".

Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість позичальником не погашена, вимога до поручителя залишена без задоволення, тому він змушений звертатися до суду з даним позовом в якому просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 23250,69 грн.; стягнути солідарно з обох відповідачів 10000 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3200 грн. та судовий збір /а. с. 2-3/.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитно-заставним договором № DNK0RX07100099 від 09.10.2006 року: заборгованість за кредитом - 2429,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12221,28 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 393,60 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В решті позовних вимог - відмовлено /а. с. 50-53/.

З цим рішенням не погодився позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» і звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи / а. с. 56-59 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а заочне рішення суду, в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 неустойки (пені, штрафів)- скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про часткове задоволення цих позовних вимог банку і скасувати рішення в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості з ПАТ «Акцент-Банк» із закриття провадження у справі в цих позовних вимогах, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.10.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DNK0RX07100099 строком на 12 місяцівз кінцевим терміном повернення 09.10.2007 року, згідно умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 2429,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,0% єдино разової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 220,90грн., комісії. Позичальник повинен сплачувати банку щомісячний платіж в сумі 262,96 грн. в період з «3» по «10» число кожного місяця /а. с. 8-10/.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до розрахунку банку заборгованості ОСОБА_2 за кредитно-заставним договором станом на 19.09.2013 року сума боргу становить 33250,69 грн., де: заборгованість за кредитом - 2429,90 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12221,28 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 393,60 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 16146,35 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1559,56 грн. /а. с. 5/.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитно-заставним договором № DNK0RX07100099 від 09.10.2006 року в частині стягнення: заборгованості за кредитом в сумі 2429,90 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 12221,28 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 393,60 грн. та судового збору у розмірі 243,60 грн.

Правильним є і рішення суду першої інстанції в частині відмови банку у стягненні з ОСОБА_2 3200 грн. за надання юридичної допомоги, оскільки ні доказів сплати банком цієї суми, ні її розрахунок останнім суду надано не було.

Щодо рішення суду в частині відмови банку у стягненні з ОСОБА_2: пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором - 16146,35 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 1559,56 грн., то воно не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Відмовляючи банку в цих позовних вимогах суд першої інстанції виходив з того, що банком не наведено обґрунтований розрахунок заборгованості неустойки (пені, штрафу), але цей висновок не відповідає матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що банком надано суду розрахунок заборгованості за спірним договором, де наведено розрахунок пені та штрафів на підставі умов спірного кредитно-заставного договору та норм закону / а. с. 5 /.

Однак, колегія суддів, в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України, знаходить можливим зменшити розмір нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором з 16146,35 грн. до 1000 грн., оскільки розмір пені є занадто високим по відношенню до заборгованості за кредитним договором та відсоткам. Крім того, колегія суддів вважає, що банк своєю бездіяльністю, щодо належного контролю за виконанням умов кредитного договору (боржник з жовтня 2006 року взагалі не проводив щомісячні оплати, а з позовом до суду банк прийшов лише 05.02.2014 року), - сприяв виникненню таких значних сум заборгованості з боку відповідача, що в свою чергу вело до збитків самого банку.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку штрафів: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1954,39 грн. - штраф (процентна складова), то ці позовні вимоги не підлягають задоволенню і в них слід відмовити, з наступних підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного кредитного договору було передбачено, що в разі несвоєчасного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентів за його користування, позичальник зобов'язаний сплатити банку штрафні санкції відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі Умови), з яким відповідач ознайомлений та вони є невід'ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до п. 6.1 Умов -у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1,25% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні.

У той самий час, згідно з п. 6.3 Умовами передбачена, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити банку шраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості, а згідно п. 6.4 Умов - у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань , передбачених п. 3.3.15 цих Умов, він сплачує на користь банку штраф у розмірі 100% від вартості предмету застави, яка зазначена в заяві.

Отже, вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у солідарному стягненні із ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за спірним кредитним договором, то апеляційна скарга банку в цій частині підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

В забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ПАТ «Акцент-Банк» 20.10.2010 року було укладено Договір поруки № 167, згідно якого поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком в межах 10000 грн. за порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором / а. с. 6-7 /.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, у разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

За таких обставин, кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд пред'явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов'язання, не вправі пред'явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 2 статті 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України і у постанові № 6-745цс15 від 01.07.2015 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Між тим, розглядаючи справу по суті та ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції не прийняв до уваги вище зазначені норми права та правову позицію Верховного Суду України, тобто не прийняв до уваги, що позовні вимоги ПАТКБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент Банк» про стягнення заборгованоті за кредитним договором (спір між двома юридичними особами) не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а отже рішення суду від 15.04.2015 року, в частині відмови солідарного стягнення із ПАТ «Акцент Банк» заборгованості за кредитним договором, - не може залишатись в силі і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, в цій частині вимог, на підставі п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року, в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 неустойки (пені, штрафів) за кредитним договором, - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені, штрафів) за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» 1000 грн. (одну тисячу гривень) пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором № DNKORX07100099 від 9 жовтня 2006 року.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «Приватбанк» в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1559,56 грн. штрафу (процентна складова) за кредитним договором № DNKORX07100099 від 9 жовтня 2006 року.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2015 року, в частині відмови у солідарному стягненні із Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNKORX07100099 від 9 жовтня 2006 року - скасувати та провадження у справі, в цій частині вимог, закрити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: