У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення стану земельної ділянки, усунення порушення, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відновлення стану земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він є власником 62/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 12 лютого 1995 року № 147 за вказаним житловим будинком закріплено земельну ділянку площею 755,5 кв. м.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 8 квітня 2005 року визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1

З 20 червня 2007 року ОСОБА_4 є власником 24/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2. У 2014 році ОСОБА_3 самовільно зайняв частину суміжної земельної ділянки, якою він користується, як співвласник будинку АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому в користуванні земельною ділянкою розміром 0,9 х 0,4 м, яка розташована зі сторони лівої бокової межі його будинку і межує із земельною ділянкою відповідачів, просив задовольнити позов.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом. Зазначала, що вона є власником 24/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, який знаходиться на земельній ділянці площею 897 кв. м. Межа між цією земельною ділянкою та суміжною земельною ділянкою, на якій розташований будинок НОМЕР_1, була прямолінійною у периферичній частині, між цими будинками знаходилась земельна ділянка шириною 1 м. Посилаючись на те, що в 1989-1990 роках ОСОБА_1 самовільно зайняв частину цієї земельної ділянки, чим позбавляє її права користування нею, просила задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 31 липня 2015 року первісний позов задоволено частково. Відновлено стан земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту нею земельну ділянку розміром 0,9 м х 12,04 м, яка розташована між житловими будинками НОМЕР_1 та АДРЕСА_2. В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено за необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісного позову скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що межові знаки між суміжними земельними ділянками, на яких розміщені будинки НОМЕР_1 та АДРЕСА_2, зокрема, в місці розмежування земельних ділянок, з приводу користування частинами яких виник спір, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 106, ч. 1 ст. 107 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Згідно п. п. 4.1, 4.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян у межах населених пунктів, вирішують органи місцевого самоврядування. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом (ч. ч. 3, 4 ст. 158 ЗК України).

Ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову, апеляційний суд виходив із того, що спірні земельні ділянки на час вирішення спору не сформовані з урахуванням вимог ст. 79-1 ЗК України, питання про відновлення спірної межі не вирішено в установленому законом порядку, між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, рішення органів місцевого самоврядування про його вирішення не приймалось, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, який був предметом розгляду.

Такі висновки зроблені на підставі поданих сторонами доказів, яким дана належна оцінка, вони відповідають положенням чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в оскаржуваному рішенні апеляційного суду висновків.

Касаційна скарга не містить доводів про неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення зустрічного позову, тому судові рішення в цій частині не переглядаються відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 жовтня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відновлення стану земельної ділянки, усунення порушення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:О.В. Кадєтова Г.І. Мостова