справа № 208/6345/15-ц
№ провадження 2/208/1726/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20 жовтня 2016 р. м. Кам'янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П. ,

при секретарі Бейгул Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч.2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України «Про звернення стягнення на предмет іпотеки», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд у рахунок погашення заборгованості відповідача у розмірі 822 483,96 грн., що виникла за кредитним договором № 0310/1107/71-295, укладеним 15.11.2007р. між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, шляхом визнання права власності позивача на вказаний предмет іпотеки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 15.11.2007р. між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір № 0310/1107/71-295, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 33 000 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов'язання повертати отримані від банку кредитні кошти щомісяця, відповідно до умов кредитного договору. Водночас, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 15.11.2007р. між відповідачем та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42. При цьому, через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 21.07.2015р. складає 822 483,96 грн. Враховуючи, що, вищевказаним договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмета іпотеки у власність, просить суд, в рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності позивача на вищевказаний предмет іпотеки.

Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

12 лютого 2016 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області виніс заочне рішення по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України «Про звернення стягнення на предмет іпотеки», яким задовольнив позов : « у рахунок погашення заборгованості у розмірі - 822 483 (вісімсот двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят три) гривні 96 копіок , що виникла за кредитним договором № 0310/1107/71-295 від 15.11.2007р., та складається з:

- 684 510 (шістсот вісімдесят чотири тисячі )64 грн. заборгованість за кредитом;

- 107 681,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 28 528,52 грн. пеня;

- 191,77 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 1 571,86 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках,

звернути стягнення на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м, шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 39,5 кв.

Зупинити виконання рішення на період дії мораторію, встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави:

- 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судовий збір.».

26 лютого 2016 року відповідач ОСОБА_1, подала заяву про перегляд заочного рішення , 10 травня 2016 року суд ухвалив скасувати заочне рішення , та справу призначили до розгляду, в загальному порядку.

Вивчивши матеріали справи, та, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

27 травня 2016 року відповідач надав заперечення , в якому зазначів , що

15.11.2007р. між мною , ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено кредитний договір № 0310/1107/71-295, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 33 000 доларів США, а відповідач взяв на себе зобов'язання повертати отримані від банку кредитні кошти щомісяця, відповідно до умов кредитного договору. Водночас, в забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, 15.11.2007р. між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є позивач, було укладено договір іпотеки, за яким відповідач передала в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42. посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 15.11.2007 року за р.№ 6080.

Права вимоги АКБ «ТАС-Комерцбанк» за договором іпотеки, посвідченим приватним Нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 15.11.2007 року за р.№ 16080 були придбані ПАТ «Сведбанк». 25.05.2012року права вимоги ПАТ «Сведбанк» за кредитним договором забезпеченим іпотекою були придбані АТ «Дельта Банк». Згідно чинного законодавства Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Однак, всупереч ст. 24 Розділу III Закону України «Про іпотеку», про зміну іпотекодержателей та перереєстрацію прав вимоги за ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» мені повідомлено не було.

На протязі тривалого часу мною виконувалися зобов'язання за кредитним договором, але з травня 2014 року у зв'язку з підвищенням курсу долара США по відношенню до гривні, нестабільною економічною ситуацією в країні, виконання вищезазначених зобов'язань стало для мене та моєї родини неможливим.

Пунктом 4.1.2 кредитного договору № 0310/1107/71-295 укладеного 15.11.2007року між мною та АКБ «ТАС-Комерцбанк» передбачено обов'язок Банку надавати консультаційні послуги з питань виконання кредитного договору. Пунктом7.1.1 вищезазначеного кредитного договору передбачено право Позичальника надати клопотання до Банку про перенесення термінів платежів за цим Договором при виникненні тимчасових фінансових труднощів, що виникли по незалежним від нього причинам.

Про обставини, що тимчасово унеможливлюють виконання мною умов кредитного договору я сповістила Банк заявою від 11.04.2014року (вх. №2078774), в якій просила Банк провести реструктуризацію кредиту у національну валюту, змінити графік погашення кредиту, розрахувати суму потрібну для добровільної реалізації заставленого майна тощо. Жодної відповіді від Банку я не отримала.

14.05.2014року мною подавалася заява до АТ «Дельта Банк» (вх.№2146582) в якій я просила надати відповідь на моє попереднє звернення будь-яким зручним для Банку способом, але відповіді

знов не отримала.

14.05.2014 року я також подала до АТ «Дельта Банк» заяву (вх. №2146612) з проханням перенести терміни платежів, але й на цю заяву жодної відповіді я не отримала. Ані в телефонних розмовах, ані особисто при моїх зверненнях до працівників Банку, АТ «Дельта Банк» не надав мені якої консультації з приводу ситуації яка виникла, з приводу варіантів та способів виконання мною зобов'язань перед Банком.

З чого вбачається, що Банк не виконував укладеного між нами Кредитного договору в частині 12. та 7.1.1.

Абзац 2 пункту 11 договору іпотеки, укладеного мною з АКБ «ТАС-Комерцбанк» 24.11.2007 року передбачає, обов'язкове надсилання Іпотекодержателем Іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. І тільки ю протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

В матеріалах справи зберігається досудова вимога від 24.11.2014року, що ніби то надсилалася але доказів отримання мною цієї досудової вимоги банк не надає. Також хочу зазначити, що у судовій вимозі моя адреса зазначена як: АДРЕСА_1. Однак, з 3.2008 року я зареєстрована та з моменту придбання квартири проживаю за адресою: Дніпродзержинськ, АДРЕСА_2, про що достеменно відомо Банку (як із моїх листів, надсилались Банку, так і з відомостей з мого паспорту, ксерокопія якого додається Позивачем до :ріалів справи). Крім того, у позовній заяві Позивач зазначає адресу моєї реєстрації: Дніпродзержинськ, АДРЕСА_2, але досудову вимог)' чомусь надсилає на зовсім іншу су. З чого стає зрозумілим, що Позивач заздалегідь розумів, що вищезазначену вимогу я не маю, та взагалі не мав наміру ознайомлювати мене з нею.

В матеріалах справи зберігається надана Позивачем ОСОБА_3 від 21.07.2015 року (вихідний номер якої не зазначено) про наявність заборгованості за кредитним договором №0310/1107/71-295 від 15.11.2007року, підписана заступником Директора з питань кредитування Департаменту процедур на здійснення тимчасової адміністрації АТ «Дельта Банк» ОСОБА_4

Вищезазначена ОСОБА_3 не е фінансовим документом, і не може підтверджувати ані оплату кредиту, ані невчасність внесення платежів.

Зазначені у вищезазначеній ОСОБА_3 суми заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками, пенею та штрафами я вважаю такими, що не відповідають дійсності та не згодна з ними.

Прошу суд при винесенні рішення звернути увагу та той факт, що Законодавством України чітко вказані документи, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також

встановлювати розмір відміченої заборгованості.

Такими, згідно з нормами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", можуть бути виключно первинні документи здійснення господарських операцій, що фіксують факт, і що є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Жодного документу, що підтверджує наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір Позивачем не надано.

Разом зі мною у квартирі, що є предметом Договору іпотеки проживає та має право користування малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частина 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з яким вона проживає. Відповідно до ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

У статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

В позовній заяві АТ «Дельта Банк» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_3 шляхом визнання права власності.

Згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданих як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року:

- не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "І Іро іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

- Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Однією з умов застосування цього положення є саме споживчий кредит наданий у іноземній валюті кредитними установами резидентами України. Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону Україні! «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Квартира АДРЕСА_3, що є моєї власністю використовується мною як місце постійного проживання, будь-яке інше нерухоме майно в моєї власності не знаходиться. Загальна площа вищезазначеної квартири складає 54,8кв.м., тобто на вищезазначену квартиру розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданих як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві України визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Тому звернення стягнення на майно надане в іпотеку як забезпечення кредиту в іноземній валюті, визнання права власності на таке майно за кредитором, нарахування під час дії мораторію суми заборгованості за кредитом, за відсотками, нарахування процентів від простроченої заборгованості по тілу кредиту, нарахування процентів від простроченої заборгованості по відсотках, нарахування пені, є неправомірним та таким що не відповідає діючому законодавству України.

При винесенні Рішення прошу суд звернути увагу, що Верховний Суд України в аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, робить наголошення на тому, щоб суди звертали увагу на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданих як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року та при наявності умов передбачених в Законі, застосовували його при ухваленні рішень (Глава 7, сторінка 58 аналізу Верховного Суду України), бо даний Закон є обов'язковим для всіх органів державної влади, а не тільки для органів виконавчої служби, оскільки в ньому нема посилань на його дію на окремі державні органи.

На підставі вищевикладеного хочу зазначити, що АТ «Дельта Банк» не лише жодним чином не намагався врегулювати вищезазначене питання будь-яким зручним для обох сторін, позасудовим засобом, але й своїм позовом про звернення стягнення на нерухоме майно шляхом визнання права власності, намагається позбавити мене права скористатися законом, який врегулює питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, після припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданих як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже дослідивши документи суд приходить до наступного.

Посилаючись на ст.33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку», позивач просить суд в рахунок погашення існуючої заборгованості за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем на предмет іпотеки.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст.590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.33 ЗУ «Про іпотеку» N 898-IV від 05.06.2003р., у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст.12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст.35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

При цьому, п.10.3, 11, 12 вищевказаного Іпотечного договору № 0310/1107/71-295-Z-1 встановлено, що Іпотекодержатель на власний розсуд може застосувати певний спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Згідно п.2 вищевказаного Іпотечного договору, предметом даного договору є квартира, розташована за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, яка належить відповідачу на праві приватної власності.

Як зазначено у п.5 вищевказаного Іпотечного договору, сторони визначили, що, на момент укладання Іпотечного договору вартість предмету іпотеки складає 185 525,00 грн.

Згідно повідомлення - вимоги про усунення порушення (а.с.24), позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості та порушення відповідачем умов вищевказаного кредитного договору.

Разом з цим, будучи сповіщеним позивачем про наявність відповідної заборгованості та про наслідки її непогашення, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, згідно матеріалів справи, на час звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 822 483,96 грн.

При цьому, згідно ст.37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Згідно Висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові, ухваленої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 11 грудня 2013 р. у справі № 6-124цс13), виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Згідно п.12.3.1 вищевказаного іпотечного договору, при його укладанні сторони дійшли згоди про те, що, задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Таким чином, встановивши в ході розгляду справи, що, вищевказаним іпотечним договором передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, суд дійшов висновку, що, задоволення вимог позивача може бути реалізовано у спосіб, визначений ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

Враховуючи вищевикладене, суд, задовольняючи позов, вважає необхідним, на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1218,00 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 572, 575, 1049, 1050 ЦК України, ЗУ «Про іпотеку», ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний банк України «Про звернення стягнення на предмет іпотеки» - задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості у розмірі 822 483,96 грн., що виникла за кредитним договором № 0310/1107/71-295 від 15.11.2007р., та складається з:

- 684 510,64 грн. заборгованість за кредитом;

- 107 681,17 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 28 528,52 грн. пеня;

- 191,77 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 1 571,86 грн. сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках,

звернути стягнення на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 39,5 кв. м, шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права власності на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Каштанів, 15-42, загальною площею 54,8 кв. м, житловою площею 39,5 кв.

Зупинити виконання рішення на період дії мораторію, встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 3 червня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь держави:

- 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. судовий збір.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 233 ЦПК України, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 228 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Івченко Т. П.