Справа №202/7746/14-ц
Провадження № 2/202/764/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати та зобовязання вчинити певні дії, який уточнила у грудні 2014 року, посилаючись на те, що вона з 24.07.2001 року працювала завідуючою виробництвом кафе № НОМЕР_1 «Торгівельно-виробничий центр № 1308». Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.09.2008 року ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» було визнано банкрутом та була відкрита ліквідаційна процедура. 12.03.2009 року було припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_3 та призначено ліквідатором арбітражного керуючого ОСОБА_2 З 01.03.2004 року позивачці не сплачувалася заробітна плата. Рішенням суду від 18.02.2009 року заборгованість по заробітній платі в сумі 21502 грн. була стягнута на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308». З 2009 року позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням звільнити її , надати довідку про середню заробітну плату та подати звіт до Фонду зайнятості та Пенсійного Фонду України. Просила стягнути з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» на користь ОСОБА_1 за вимушений прогул в період з 01.01.2009 року по 01.12.2014 року за 71 місяць суму заборгованості 63573,31 грн., зобовязати арбітражного керуючого ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» ОСОБА_2 звільнити позивачку із займаної посади, зобовязати ОСОБА_2 видати позивачці трудову книжку із записом роботи в ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308», зобовязати арбітражного керуючого ТОВ «Торгівельно-виробничий центр №1308» подати звіт до Бабушкінського ПФУ по рішенню Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 18.02.2009 року по утриманих і нарахованих страхових внесків помісячно згідно чинного законодавства.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Стягнуто з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2009 року по 01.12.2014 року в загальному розмірі 63573,31 грн. Зобовязано ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 вчинити дії в порядку, визначеному ст. 47 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та КЗпП України щодо звільнення працівника боржника ОСОБА_1, та здійснити усі належні працівникові виплати при звільненні. Зобовязано ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» в особі арбітражного керуючого ОСОБА_2 після звільнення працівника боржника ОСОБА_1, видати їй трудову книжку. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» в дохід держави судовий збір у розмірі 635,73 грн.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2015 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2015 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015 року було скасовано та справу направлено для розгляду до суду першої інстанції.

Позивачка у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги і просила задовольнити. Суду пояснила, що зверталася із заявою про звільнення її з роботи до відповідача ще 29.05.2009 року. Вважає, що ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» з 01.01.2009 року по 30.06.2015 року заборгувало їй заробітну плату у сумі 86400 грн. Оскільки вона не досягла пенсійного віку, у неї відсутня трудова книжка з вини ліквідатора, відповідач не надав відповідні відомості та звіти до фонду зайнятості та пенсійного фонду та до інших соціальних фондів, він зобовязаний надати звіт до фонду працевлаштування, робити нарахування заробітної плати щомісячно з утриманням пенсійних внесків та вислати позивачці трудову книжку.

Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» було визнано банкрутом у 2008 році. Його призначено ліквідатором у 2009 році. На момент визнання Товариства банкрутом, підприємство не працювало. Остання звітність була подана у 2006 році. Позивачка фактично не працювала. Підприємство відключили від водо- та електропостачання. Тобто не було вимушеного прогулу. Згідно постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 05.09.2007 року позивача було звільнено 31.03.2004 року. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 8-к від 24.07.2001 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу завідуючим виробництвом кафе № 1214 у ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» .

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2008 року ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою цього ж суду від 12 березня 2009 року ліквідатором ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2009 року у справі № 2-196/09 було стягнуто з ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308» на користь ОСОБА_1 21502 грн. заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2004 року по 01 січня 2009 року.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що вона і досі перебуває у трудових відносинах з відповідачем, після 01 січня 2009 року неодноразово зверталася до арбітражного керуючого ОСОБА_2 із заявами про звільнення та видачу їй трудової книжки, проте її звільнено не було.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на момент відкриття ліквідаційної процедури, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу, а виконання зобовязань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбаченому розділом ІІІ цього Закону.

Позивачка згідно наказу № 1-к від 31.03.2004 року була звільнена з роботи на підставі статті 38 КЗпП України, що підтверджується наказом про звільнення та відповідним записом у трудовій книжці позивачки. Зазначений наказ видано колишнім директором ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» задовго до початку процедури ліквідації. З приводу оскарження звільнення у 2004 році або зміни дати звільнення з позовом до суду ОСОБА_1 не зверталася.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації, відомості про стягнення до неї не заносяться.

Позивачка у судовому засіданні пояснила, що вона з 2004 року не отримувала заробітної плати, однак вважає себе працюючою, оскільки з початку ліквідаційної процедури підприємства, разом із іншими працівниками, здійснювала охорону майна підприємства.

Як вбачається з постанови прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська від 05 вересня 2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи відносно директора ТОВ «Торговельно-виробничий центр № 1308», ОСОБА_1 працювала завідуючою виробництва та була звільнена наказом директора ТОВ «Торгівельно-виробничий центр № 1308» 31.03.2004 року за ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може прийняти доводи позивачка щодо існування трудових відносин з відповідачем, оскільки надані позивачкою табелі виходу на роботу за цей період були складені працівниками підприємства та не ким не посвідчені, податковий розрахунок сум доходу працівників за ІІІ квартал 2013 року від 29.05.2014 року не підтверджує наявність трудових відносин між сторонами, а лише підтверджує факт виплати доходу, заборгованості по заробітній платі стягнутої за рішенням суду.

Зазначені обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, дають підстави дійти висновку, що сторони не перебувають у трудових відносинах, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобовязання відповідача звільнити позивачку із займаної посади, видати трудову книжку та стягнути заробітну плату за вимушений прогул.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що вона перебуває з відповідачем у трудових відносинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. 48 КЗпП України, ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ст. ст. 10, 11, 27, 31, 59, 60, 88, 169, 209, 210, 214 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко