РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12690/15-ц

Провадження № 2/643/435/16

21.01.2016р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Горбунової Я.М., при секретарі Арестовій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання та додаткових витрат,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду с позовом про стягнення аліментів з відповідача у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку щомісячно з дня надходження позову і до закінчення її навчання у вищому учбовому закладі відповідно до положень ст. 199 СК України та додаткових витрат у розмірі ? частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг, до закінчення навчання, з підстав, передбачених положеннями ст.185 СК України.

В своєму позові позивач посилається на те, що шлюб між її батьками, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було розірвано заочним рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя 21.12.2011 р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя 15.09.2011 р. позов матері позивача про стягнення аліментів з батька ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини на період навчання у НЮА ім. Я.Мудрого було задоволено у розмірі 1/4 від доходу останнього. На теперішній час позивач продовжує навчання в іншому університеті, наказом ректора Університету Миколоса Роміреса від 26.05.2015 р. її було зараховано на навчання до 1 курсу магістратури на денну форму навчання. Отримання освіти є платним, заклад знаходиться у Литовській Республіці, і проживання у цій країні для позивача є дуже дорогим.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутністю.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. В своїх запереченнях на позовну заяву зазначив, що позивачем не було надано жодних доказів наявності потреби у матеріальній допомозі, у звязку із навчанням в іншому учбовому закладі. Крім того, він є пенсіонером за віком та за станом здоровя сам потребує постійного лікування, на що витрачає майже всю свою пенсію, в звязку з чим не має можливості надавати матеріальної допомоги.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить копія свідоцтва про народження. (а.с.6).

Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.09.2011 р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки всіх доходів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 на період її навчання.

На час ухвалення такого рішення позивач навчалася в Національному юридичному університеті ім. Я.Мудрого, а з 27.06.2015 р. її було відраховано з університету у звязку із закінченням навчання.(а.с.44)

ОСОБА_1 наказом ректора Університету Ніколаса Ромеріса №2ІТ-101 від 26.05.2015 р. зарахована на навчання до I курсу магістратури програми міжнародного права англійською мовою Факультету права (денна форма навчання, навчання платне) з 01.09.2015 р. Передбачувана дата закінчення навчання 30.06.2016 р. (а.с.8).

Згідно положень ст.199 СК України у випадку, якщо повнолітні син, дочка продовжують навчання і в звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років при умові, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів на період її навчання в Університеті Ніколаса Ромеріса суд вважає, що вони не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, сторони мають рівні права щодо надання доказів, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивач надала суду докази, які підтверджують, що вона продовжує навчання в учбовому закладі на денній формі, в звязку з чим суд вважає, що доводи відповідача про те, що позивач не надала доказів того, що вона потребує в звязку з навчанням матеріальної допомоги не є обгрунтованими, оскільки денна форма навчання передбачає обмеженість студента у працевлаштуванні, а доказів того, що позивач має інший дохід відповідач суду не надав.

Між тим, суд вважає, що позивач не довела суду той факт, що відповідач може виплачувати на її користь аліменти у розмірі ? частини від усіх його видів заробітку, а також доказів того, що рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.09.2011 р. про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частки всіх доходів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 на період її навчання, вже не виконується. Так, самого рішення суду сторони не надали суду, і суд не має можливості встановити період стягнення аліментів ( чи аліменти стягуються на весь час навчання у вищому учбовому закладі до досягнення 23 років, чи на час навчання саме у Національному юридичному університеті ім. Я.Мудрого), так само як не надано доказів того, що стягнення за даним рішенням припинено.

Відповідач навпаки надав суду докази, які свідчать про неможливість ним сплачувати аліменти, оскільки він є непрацездатною особою, яка досягла пенсійного віку та отримує державне утримання у вигляді пенсії за віком, при цьому, має ряд захворювань, які потребують постійного лікування та відповідних затрат, про що свідчать копія пенсійного посвідчення, довідки медичних закладів та лікарняний (а.с.48-50, 52,54).

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на навчання відповідно до положень ст. 185 СК України, то суд вважає, що зазначені вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення з батьків додаткових витрат, повязаних з навчанням повнолітньої дитини, а посилання на положення ст. 185 СК України в цій частині вимог є необгрунтованими, оскільки, зазначена норма закону регулює правовідносини щодо обовязків батьків відносно неповнолітньої дитини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60, 130, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10 денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Я.М.Горбунова