Номер провадження: 22-ц/785/5542/16
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса, третя особа Регіональна філія «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - «Про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві», за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса на рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

03.09.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив стягнути з відповідача моральну (немайнову) шкоду у розмірі 47 400 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 10.04.2003 року на території бази обслуговування пасажирів Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму ноги, що в свою чергу потягло тривале лікування та стійку втрату працездатності на 25%. За результатами розслідування нещасний випадок визнано пов'язаним з виробництвом. Виплату страхового відшкодування в зв'язку з втратою працездатності сплачувало відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Приморського районну м. Одеси. Одночасно з цим у позовній заяви позивач зазначає, що незалежно від отримання суми страхового відшкодування він має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на необґрунтованість позову, оскільки порядок відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Третя особа - представник ПАТ «Українська залізниця» Регіональна філія «Одеська залізниця» надав до суду письмові заперечення, в яких також просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, проте у судовому засіданні проти задоволення позовної заяви не заперечував та просив суд врахувати факт настання нещасного випадку з вини саме потерпілого.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2016 року частково задоволений позов ОСОБА_2, стягнуто з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса на користь ОСОБА_2 моральну (немайнову) шкоду у розмірі 35550 грн.

10.06.2016 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса подали апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просять рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов до висновку, що вимоги ОСОБА_2 про відшкодування з відповідача моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху у зв'язку зі стійкою втратою працездатності внаслідок травми на виробництві або професійним захворюванням, було передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, яка діяла на час настання страхового випадку.

З таким висновком районного суду колегія суддів погоджується частково. Однак колегія суддів не погоджується із розміром моральною шкоди, яка підлягає відшкодуванню, оскільки розмір моральної шкоди був визначений судом без належного застосування принципу розумності і справедливості, та урахування обставин настання страхового випадку, а тому рішення судове підлягає зміні саме в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини

Судом установлено, що 10 квітня 2003 року на території бази обслуговування пасажирів Пасажирського вагонного депо Одеса-Головна стався нещасний випадок, в результати якого ОСОБА_2 отримав травму ноги, що в свою чергу потягло тривале лікування та стійку втрату працездатності на 25%. За результатами розслідування нещасний випадок визнано пов'язаним з виробництвом.

При вирішенні питання про право потерпілого (позивача) на відшкодування моральної шкоди районний суд правильно виходив із вимог ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закон № 1105-XIV) в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції чинний на час настання страхового випадку, страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійну зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасним випадком є випадок, який стався внаслідок порушення нормативних актів про охорону праці застрахованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону, чинний на час настання страхового випадку, страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата в тому числі і за моральну шкоду.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону, чинний на час виникнення страхового випадку, до інших виплат на відшкодування шкоди відноситься зокрема і моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, та яка відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соцстраху у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа № 1-9/2004) роз'яснено, що положення частини третьої статті 34 Закону № 1105-XIV не позбавляє застрахованого працівника, який втратив професійну працездатність, права на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, і не виключає обов'язку Фонду соцстраху від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду, заподіяну умовами виробництва, у випадках тимчасової чи стійкої втрати потерпілим професійної працездатності (статті 1, 5, частина п'ята статті 6, частина друга статті 13, підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21, частина третя статті 28 Закону України № 1105-ХIV).

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяно працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відмова потерпілому у праві на отримання від Фонду соцстраху грошової суми за моральну шкоду залежно від ступеня втрати професійної працездатності має обмежувальний характер.

У зв'язку з наведеним, що при визначенні факту спричинення моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я під час виконання трудових обов'язків, яке встановлено висновками МСЕК, заподіяння моральних страждань потерпілій особі є доведеним.

Отже, відсутність в матеріалах справи висновку МСЕК, щодо встановлення факту спричинення позивачу моральної шкоди, не позбавляло суд першої інстанції дійти до висновку, що в результаті трудового каліцтва, позивач також зазнав і моральні страждання.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Із-за нещасного випадку у позивача виникли психотравматичні фактори, які визвали негативні емоції та хвилювання, привели до погіршення стану його здоров'я, вплинули на реалізацію планів на майбутнє, ділові відносини та порушили звичайний уклад життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів керується наведеними вимогами закону, враховує ступінь і тяжкість отриманих позивачем тілесних ушкоджень, проявлену самим позивачем необережність при виконанні вимог інструкції охорони праці та виходячи із принципу розумності і справедливості, визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 мінімальних розмірів заробітної платні.

Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік" від 27.11.2003 № 1344-IУ мінімальна заробітна платня становила 237 грн.

Отже, розмір моральної шкоди становить 11850 грн. ( 237 грн.Х50=11850 грн.)

Що стосується стверджень апелянта про застосування до даних правовідносин Закону від 28 грудня 2014 року.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» (далі - Закон № 77), згідно з яким Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" від 18.01.2001 р. № 2240-ІІІ визнано таким, що втратив чинність, а Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" викладено в редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції та управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах і містах обласного значення, та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, його виконавчої дирекції, відділень виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, виконавчих дирекцій або уповноважених представників відділень у районах та містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення.

Надаючи правову оцінку цим доводам та запереченням відповідача по справі в частині застосування до правовідносин сторін ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне страхування» в редакції від 28.12.2014 року № 77-VІІІ, який набрав чинності з 01.01.2015 року, відповідно до якої порядок відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України районний суд правильно виходив з наступного.

За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову.

Також відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» передбачали відшкодування моральної шкоди застрахованим особам як страхову виплату, тому покладання на відділення Фонду соцстраху обов'язку зі сплати такої страхової виплати не є цивільною відповідальністю зазначеного органу.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування збитків, завданих каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами).

Представник відповідача у суді першої інстанції та в апеляційній скарзі посилався на Закони України від 2005 року, 2006 року, якими було зупинено дію обов'язку Фонду соцстраху відшкодування моральної шкоди.

Дійсно, п. 27 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та частини третьої статті 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» (далі ? Закон № 1105-XIV), якими обов'язок відшкодування моральної шкоди покладено на Фонд соцстраху.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 717-V), що набрав чинності з 30 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону № 1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральних збитків.

Отже, відтепер застраховані громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, яке вони мали відповідно до положень первинної редакції цього Закону України.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 8 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральний збиток за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Таким чином, у разі, коли право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 1 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральних збитків, за Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху незалежно від моменту звернення до суду та дати ухвалення судового рішення.

Така позиція суду узгоджується із рішеннями Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України) та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції в частині .

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 1 червня 2016 року - змінити.

Зменшити розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві до 11850 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

12.10.2016 року м. Одеса