Справа № 712/2-3109/2011
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Леско В.В., Боднар О.В.

з участю секретаря : Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 Аваль до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2010 року ПАТ ОСОБА_3 Аваль звернулось в суд із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в якому просили розірвати кредитний договір № 726/04-Ф від 27.08.2004 року та просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 228748,85 гривень, а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08.09.2011 року позовні вимоги ПАТ ОСОБА_3 Аваль задоволено в цілому.

На зазначене рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 подавала апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16.10.2012 року, відхилено, а.с. 60-63, 125.

Заперечуючи рішення суду ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі довіреності діяв представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1, як солідарного боржника, заборгованості по кредитному договору та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам норм процесуального та матеріального права, адже суд припустився до неповного зясування обставин, що мають значення для справи.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Представник ОСОБА_2 подав заяву про відкладення судового розгляду на іншу дату, і як підставу зазначив, виїзд у короткострокову відпустку та доказів цього не надав апеляційному суду. Інші особи не подавали заяв про відкладення розгляду справи. Виходячи зі змісту вимог ч. 5 ст. 76 ЦПК України, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України з огляду на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27.08.2004 року між ПАТ ОСОБА_3 Аваль та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 726/04-Ф на підставі якого останній було надано кредит у сумі 40000 дол. США на термін по 26.08.2012 року зі сплатою 15% річних (а.с.6). У забезпечення зобовязань позичальника за кредитним договором, 27.08.2004 року було укладено Договір поруки (з фізичною особою), за яким поручитель ОСОБА_1 прийняв на себе солідарну відповідальність у випадку невиконання позичальником боргових зобовязань перед банком (а.с.8).

ОСОБА_4 не виконувала у повному обсязі свої зобовязання про повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та інших платежів, що підтверджується розрахунками позивача (а.с.10).

На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив із положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України та дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку із чим утворилась заборгованість.

Згідно умов Договору поруки (з фізичною особою) від 27.08.2004 року, а саме п.2.1, ОСОБА_1 зобовязався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_4 умов договору щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та неустойки у розмірі, у строки та в порядку передбачених кредитним договором.

У звязку з тим що позичальник, та поручитель, зобовязання за договорами кредиту та поруки не виконували, на вимоги банку не реагували, то за розрахунком банку утворилась заборгованість у розмірі 228991,85 гривень.

Таким чином, у позивача ПАТ ОСОБА_3 Аваль виникло право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як поручителя, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором боржника за порушення зобов'язання боржником.

За змістом ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Заперечуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 мотивував це тим, що судом невірно задоволено вимоги Банку, оскільки договором поруки забезпечений кредитний договір № 762/04-Ф від 27.08.2004 року, а не кредитний договір №726/04-Ф від 27.08.2004 року. Вказує, що поручився за виконання зобовязань по кредитному договору іншому, ніж той, що є предметом розгляду в даній цивільній справі, а відтак, не може відповідати за зобовязання, за яке не поручався. А тому стягнення з нього, як із солідарного боржника заборгованості є незаконним та необґрунтованим.

Наявність неточностей у змісті тексту Договору поруки від 27.08.2004 року, а саме номеру Кредитного договору № 762/04-Ф, тоді як такий повинен бути № 726/04-Ф на який посилається скаржник, не може потягнути за собою визнання положень кредитного договору та договору поруки недійсними чи не укладеними. Так, судом встановлено, що між сторонами по справі було укладено лише один кредитний договір. При цьому, неточності у формулюванні номеру договору повязані з помилкою (опискою) компютерного набору тексту договору.

Згідно п.1.2. Договору поруки (з фізичною особою) від 27.08.2004 року, поручитель ОСОБА_1 на добровільних засадах узяв на себе зобовязання перед Банком відповідати по зобовязанням боржника ОСОБА_4, що виникають з умов Кредитного договору № 762/04-Ф від 27 серпня 2007 року.

ПАТ ОСОБА_3 Аваль уклав із ОСОБА_4 кредитний договір за № 726/04-Ф від 27 серпня 2007 року, а кредитного договору за № 762/04-Ф від 27 серпня 2007 року, дані сторони між собою не укладали.

Тож, у ОСОБА_1 відсутні належні, обґрунтовані підстави стверджувати, що він поручався перед Банком за зобовязання ОСОБА_4, які виникають саме з умов кредитного договору за № 762/04-Ф від 27.08.2007 року, а не кредитного договору за № 726/04-Ф від 27 серпня 2007 року, який і було укладено між кредитором та позичальником.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

А ні в додатках до апеляційної скарги, а ні в судовому засіданні суду першої інстанції, ОСОБА_1 не надав копію кредитного договору за який він ніби то поручився. А звідси, посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що він поручився за кредитний договір №762/04-Ф від 27.08.2004 року нічим не підтверджується. І тим самим, таке посилання не доводить обставин передбачених ст. 559 ЦК України, а отже, і не має правового значення у даних спірних правовідносинах.

Аналізуючи матеріали справи у сукупності з вимогами норм матеріального права, суд першої інстанції всебічно встановив фактичні обставини справи, та застосував до них норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та вірно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Та позаяк доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вищенаведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого на підставі довіреності діє представник ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2011 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили .

Головуючий : __________________ Судді : _________________

_________________