У х в а л а

іменем україни

17 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Ткачука О.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору дарування квартири недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що в 2012 році ОСОБА_5 навмисно ввела його в оману з приводу його стану здоров'я, повідомивши завідомо неправдиву інформацію про поставлений йому діагноз онкологічної хвороби шлунку та туберкульозу, переконавши його у близькій смерті та необхідності у зв'язку з цим переоформити на неї право власності на спірну квартиру шляхом укладення договору дарування.

Посилаючись на те, що, укладаючи зазначений договір, він насправді мав на меті укладення договору довічного утримання, оскільки за станом здоров'я потребував сторонньої допомоги, просив позов задовольнити.

Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивачем не доведеного факту укладання ним спірного договору під впливом обману з боку відповідача, та те, що він помилявся щодо вчинення вказаного правочину.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 15 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.С. Ткачук