АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 673/922/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1997/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю апелянта ОСОБА_1, його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду від 12 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи Деражнянська державна нотаріальна контора, Богдановецька сільська рада Деражнянського району про усунення від права на спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 до суду звернувся ОСОБА_5 з позовом про визнання права власності в порядку спадкування.

В лютому 2016 року з позовом про усунення спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування звернувся ОСОБА_1 Позивач вказував, що через важку хворобу він не міг оформити спадщину після смерті матері, так як і не оформив її ОСОБА_5 Після смерті останнього, його син ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом ? частини спадкового майна. Як зазначає позивач, він допомагав брату купувати продукти харчування, надавав фінансову допомогу, так як ОСОБА_5 був у безпорадному стані, тяжко хворів, не отримував пенсії чи іншої матеріальної допомоги у зв'язку із чим потребував стороннього догляду, а відповідач не надавав померлому ніякої допомоги. Враховуючи доведеність факту навмисного ухиляння ОСОБА_5 від надання допомоги спадкодавцеві та потребу останнього у такій допомозі від спадкоємця позивач просив суд винести рішення, яким усунути відповідача від права на спадкування.

Ухвалою Деражнянського районного суду від 17 березня 2016 року цивільну

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Коваль Ф.І. Справа № 22ц/792/1997/16

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 39

справу за позовом ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Ухвалою Деражнянського районного суду від 13 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель в порядку спадкування залишено без розгляду.

Рішенням Деражнянського районного суду від 12 вересня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, зазначаючи, що рішення є незаконним, несправедливим та необґрунтованим. Апелянт вказує, що відповідач визнавав в судовому засіданні ті обставини, що не надавав допомоги батькові, не турбувався про нього. Показами свідків встановлено, що ОСОБА_5 потребував стороннього догляду та матеріальної допомоги, однак суд не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та матеріалам справи. Так як, невідповідність висновку суду обставинам справи є підставою для скасування рішення суду, тому апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

Апелянт та його представники апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 та представники третіх осіб Деражнянської держнотконтори, Богдановецької сільської ради до суду не з»явилися, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наявних у справі доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина. Із заявою про прийняття спадщини 22.05.2015 року звернувся до нотаріальної контори ОСОБА_5, як спадкоємець першої черги.

22 травня 2015 року Деражнянською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 312/2015.

Також встановлено, що ОСОБА_1, будучи спадкоємцем другої черги, на день смерті ОСОБА_5 був зареєстрований і проживав разом із останнім.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, перебував на обліку у лікаря-фтизіатра з 16 квітня 2013 року, діагноз: вперше діагностований туберкульоз легень (дисемінований), лікування не завершив, перервавши його. Також, він перебував на обліку у лікаря-нарколога з 12 лютого 2014 року, діагноз: хронічний алкоголізм в стадії залежності.

Відповідно до довідки, що видана управлінням ПФУ в Деражнянському районі ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року з 09.07.2013 року по 31.07.2014 року перебував на обліку в управлінні ПФУ в Деражнянському районі та отримував пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року на день смерті не був особою похилого віку і позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування обов»язкових умов для усунення відповідача, який є сином померлого ОСОБА_5 та спадкоємцем першої черги за законом від права на спадкування.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами умисного ухилення спадкоємця ОСОБА_5 від надання допомоги спадкодавцю, а тієї допомоги, яку отримав спадкодавець від інших осіб, в тому числі від позивача, було недостатньо для забезпечення життя ОСОБА_5, а також, що спадкодавець потребував допомоги саме від ОСОБА_5, який проживає в іншому населеному пункті у м. Хмельницькому.

Давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за його недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, про що вказували свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не заслуговують на увагу, адже свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона на протязі майже 2 - х років надавала допомогу продуктами харчування та одягом. Свідок ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ходив по залізничній станції як безхатько, просив гроші. Також ці свідки давали покази стосовно проведення поховання померлого ОСОБА_5 Свідок ОСОБА_10 суду показав, що ніхто не надавав допомоги померлому ОСОБА_5, тільки він і сусідка продуктами харчування, і зі слів померлого ОСОБА_5 йому відомо, що син померлого не пускав його до свого дому. Також, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_8 не допитувався судом першої інстанції в якості свідка.

Оцінивши покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у відповідності із вимогами ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що сам по собі факт надання свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_7 допомоги померлому ОСОБА_5 продуктами харчування та одягом не є доказом того, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року не міг забезпечити умови свого життя, перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду. Тому суд першої інстанції підставно не прийняв до уваги покази цих свідків.

Позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні відомості, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, в зв»язку із чим потребував допомоги та матеріального утримання саме від відповідача, звертався до нього за наданням такої допомоги, від надання якої ОСОБА_5 умисно ухилявся.

Наданим сторонами доказам, в тому числі довідці Деражнянської ЦРЛ №101 від 15.01.2016 року, довідці УПФУ в Деражнянському районі №305/06 від 19.01.2016 року та акту обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства від 19.01.2016 року суд першої інстанції дав оцінку в сукупності з іншими доказами і з такою оцінкою погоджується колегія суддів.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деражнянського районного суду від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк