У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про вселення до жилого приміщення, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах своєї малолітньої дитини звернулась до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення до жилого приміщення посилаючись на те, що з 2003 року по 2013 рік сторони перебували в шлюбі. Від спільного шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню та неповнолітню доньок. 16 січня 1995 року ОСОБА_3 як члену ЖБК було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з трьох осіб: його, дружину ОСОБА_1 та доньку ОСОБА_6 Вказані особи були зареєстровані і проживали в ній з моменту вселення і до 23 листопада 2014 року, коли позивач прийшла до спірної квартири, але виявила відсутніми вхідні броньовані двері у тамбур, а вхідні двері до квартири були замінені з новими замками. На дзвінки ніхто не відповідав, а за дверима було чути биття пляшок, сміх та музику. Позивач викликала працівників міліції, але на їх дзвінок до квартири відповідач відкрив двері і повідомив, що до квартири нікого не допустить. Працівники МВС відібрали у неї пояснення. Така ж ситуація відбулась і на наступний день.

З урахуванням наведеного, просила суд вселити її з малолітньою донькою до спірної квартири та зобов'язати відповідача не чинити їй та дитині перешкоди у користуванні вказаним помешканням.

В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року було зобов'язано ОСОБА_1 повернути дитину ОСОБА_2 до її місця проживання - квартири АДРЕСА_1, однак позивач до цього часу не виконала зазначене рішення суду. ОСОБА_1 є учасником небезпечної релігійної секти «Велике біле братство», тому систематично знущається над своєю малолітньою донькою, позбавляє можливості її бачитись з близькими родичами, проживати у визначеному законом житлі. Крім того, протягом 2013-2015 років позивач створює умови, за якими неможливо проживати з нею в одному приміщенні. Також позивач завдяки відповідачу отримала в дар квартиру в АДРЕСА_2, але маніпулює малолітньою дитиною і створює видимість відсутності у неї в м. Києві житла. На сьогоднішній день відсутні підстави для її користування квартирою, оскільки вона не є членом ЖБК, не є наймачем квартири, між сторонами відсутні будь-які правові відносини, тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити. В свою чергу позивач підлягає виселенню зі спірної квартири, оскільки вона з 2012 року систематично приходить до вказаного помешкання в п'яному стані, разом зі своїм коханцем створюють дебоши, сварки, перешкоджають спокійному проживанню ОСОБА_4 та ОСОБА_5, негативно впливає на доньку ОСОБА_2.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2

Вселено ОСОБА_1 та малолітню дитину ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права, із ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 та задовольнити його зустрічний позов.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що розірвання шлюбу між сторонами у справі не позбавляє ОСОБА_1 права користування спірним житлом.

Крім того, судами встановлено факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою з 23 листопада 2014 року. На спростування даних обставин відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу як в суді першої інстанції так і під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відмовлячи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 систематично порушувала правила співжиття, робила неможливим проживання для ОСОБА_3 та інших мешканців квартири з нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу до неї виявились би безрезультатними.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин та дійшли вірного висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з указаних вище підстав.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова