Справа № 343/2366/15-ц
Провадження № 22-ц/779/586/2016
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Максюта І.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта та представника відповідача Глинки Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду від 22 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2013 року на підставі наказу № 189-к від 25.11.2013 року вона була прийнята на роботу в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Теремок» на посаду кухонного робітника другого розряду, де пропрацювала до 26.08.2014 року, оскільки цього дня її було звільнено відповідно до наказу № 160-к від 26.08.2014 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору. Позивач вважає дане звільнення незаконним, оскільки строкового трудового договору з роботодавцем вона не укладала, про якийсь конкретний строк, який вона мала б працювати на посаді, її не попереджували, а тому вважає, що не могла бути звільнена у зв'язку із закінчення строку трудового договору. Крім того, вона була членом профспілкової організації і відповідач, в порушення вимог чинного трудового законодавства, звільнив її з роботи без погодження з органом профспілки, який діє на підприємстві. В день звільнення жодного розрахунку з нею не проводилось, тільки через півроку їй була виплачена вихідна допомога в сумі 4 000 грн. на банківську картку. Незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір відшкодування завданої моральної шкоди оцінює в 20 000 грн. Просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути на її користь моральну шкоду, та витрати на правову допомогу.

Рішенням Долинського районного суду від 22 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що дане рішення прийняте внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також не погоджується з ухвалою суду про відмову у призначенні почеркознавчої експертизи.

Апелянт зазначила, що вона працювала на даній посаді на підставі наказу №189-к від 25.11.2013 року, але з нею не укладалось строкового трудового договору і не було домовлено про конкретний строк, протягом якого вона мала займати дану посаду.

Апелянт не погоджується з підставами звільнення (п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України). Її звільнення не було погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації.

Вважає, що адміністрацією підприємства було порушено ст. 44 КЗпП України, відповідно до якої при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пунктах 1, 2 та 6 ст. 40 КЗпП України працівникові здійснюється виплата вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Стверджує, що з нею не був проведений у день звільнення розрахунок, а значно пізніше, через півроку.

Також апелянт вказала, що дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань - вона втратила душевний спокій, постійно перебувала у роздратованому стані, не мала засобів для забезпечення належного рівня життя та навіть була змушена виїхати за кордон на заробітки.

Суд не звернув увагу на те, що в ході судового розгляду вона неодноразово зазначала, що не була згідна з висловленою їй позицією про звільнення і тому жодних документів не підписувала, а також не писала заяву про прийняття її на тимчасове місце роботи. Тому для вирішення питання про належність почерку у заяві про прийняття на роботу та підпису на документах, нею у судовому засіданні 22.01.2016 року заявлялось клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в призначенні якої суд відмовив.

Дане клопотання заявлялось з метою встановлення факту підробки працівниками Долинського газопереробного заводу документів, оскільки під час подання документів на роботу вона писала зовсім іншу заяву та підписувала зовсім інший наказ про прийнятття її на роботу, а під час звільнення її з роботи відповідач керувався тою заявою та наказом яких вона не писала та не підписувала.

Просила рішення першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати її звільнення незаконним та поновити її на роботі у Публічному акціонерному товариству «Укрнафта» на посаді рівнозначній тій, що вона займала у ДНЗ (ясла-садок «Теремок»).

Вислухавши апелянта та представника відповідача, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23, 36 КЗпП України, встановивши, що відповідачем законно звільнено ОСОБА_3 з роботи в зв'язку із закінченням строку трудового договору, оскільки вона була прийнята на роботу в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Теремок» на посаду кухонного робітника другого розряду тимчасово, на час відсутності основного працівника, а тому її вимога про поновлення на роботі є безпідставною.

З висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи (робота виконується постійно чи не постійно), або умов її виконання (для заміщення тимчасово відсутнього працівника тощо), або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою для припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, відповідно до наказу № 189-к від 25.11.2013 року, прийнято на роботу з 26.11.2013 року в дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Теремок» на посаду кухонного робітника другого розряду на період відсутності основного працівника - тимчасового переведення ОСОБА_5.(а.с. 8).

У суді апеляційної інстанції свій підпис у наказі про прийняття на роботу позивач не заперечувала.

Із наказу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» Долинський газопереробний завод (Долинський ГПЗ) №160-к від 30.09.2013 року встановлено, що кухарю третього розряду дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок» ОСОБА_6 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку з 30.09.2013 р. по 23.01.2016 р., а на дану посаду на час її тимчасової відсутності переведено кухонного робітника другого розряду ОСОБА_5 На час тимчасової відсутності (переведення) ОСОБА_5, кухонного робітника другого розряду дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок», її обов'язки з 30.09.2013 року покладено на ОСОБА_7, помічника вихователя дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок». (а.с. 37).

З 26.11.2013р. ці обов'язки виконувала позивач.

Наказом № 160-к від 26.08.2014 року, виданим Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» Долинський ГПЗ, у зв'язку з розірванням відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку ОСОБА_6 та закінченням терміну тимчасового переведення, з 27.08.2014 року здійснено табелювання ОСОБА_5 за основним місцем роботи кухонним робітником другого розряду дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок», а ОСОБА_3 була звільнена з посади кухонного робітника другого розряду дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок» у зв'язку з закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України). (а.с. 9).

Довідка про повний розрахунок ОСОБА_3 № 337-б від 23.11.2015 року, видана Публічним акціонерним товариством «Укрнафта» Долинський ГПЗ, свідчить про те, що з позивачем в день звільнення 26.08.2014 року було здійснено розрахунок платіжним дорученням № 1662 від 26.08.2014р. та виплачено за 21 день компенсації за невикористану відпустку і заробітну плату: за серпень 2014 року - 4 761, 35 грн.; виплачено аванс 22.08.2014 - 900 грн.; виплачено разову премію 22.08.2014 - 462, 81 грн.; повний розрахунок 26.08.2014 - 2 421, 26 грн. (а.с. 44).

Доказів того, що відповідачем не були перераховані ці кошти на картрахунок позивачу або не у повному обсязі, позивач суду не надала. Розрахунок належних їй сум не оспорюється.

26.08.2014 року було складено акт про те, що ОСОБА_3 було запропоновано отримати трудову книжку, обхідний лист, копію наказу про звільнення, довідку про нараховані суми, належні їй при звільненні та поставити підпис в особовому листку та в зошиті обліку руху трудових книжок про отримання трудової книжки. Від отримання трудової книжки, обхідного листа, копії наказу про звільнення, довідки про нараховані суми, належні їй при звільненні і від підписів в особовому листку, зошиті обліку руху трудових книжок ОСОБА_3 відмовилась. (а.с.46).

З листа заступника голови правління виконавчого директора Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» № 21К-19/677 від 11.11.2013 року вбачається, що керівництво підприємства дозволило, як виняток, в межах нормативної чисельності та бюджету витрат на оплату праці на 2013 рік прийняти на роботу, у тому числі, кухонного робітника другого розрядку дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Теремок» на час відсутності основного працівника (тимчасове переведення кухонного робітника другого розряду на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку кухарем третього розряду.(а.с.91).

Видана Долинським ГПЗ Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» довідка № 004-к від 22.01.2016 року підтверджує, що на час прийняття на роботу ОСОБА_3 кухонним робітником другого розряду інших постійних вакантних робочих місць, з урахуванням кваліфікації ОСОБА_3, на підприємстві не було (а.с.90).

У суді апеляційної інстанції позивач визнала, що вона працювала кухонним робітником 2 розряду на постійному робочому місці ОСОБА_5, яка була переведена на місце ОСОБА_6, кухаря 3 розряду, яка знаходилася у відпустці по догляду за дитиною. Їй відомо, що ОСОБА_6 приступила до роботи не у день її звільнення, а наступного дня.

Проте, не погоджуючись з підставами звільнення, вона вимагала поновлення на роботі, посилаючись на те, що адміністрація повинна була її працевлаштувати.

Жодних доказів того, що на час звільнення позивач мала гарантії, передбачені частиною третьою статті 184 КЗпП, суду не надано.

Пояснюючи свою позицію про те, що її звільнення з роботи відбулося у порушення закону, позивач стверджувала, що вона не писала заяву про прийняття на роботу та працівник відділу кадрів її повідомила у день звільнення у коридорі підприємства. Такі дії адміністрації вона вважає недопустимими. Крім того, ОСОБА_6 приступила до роботи не у день її звільнення. Тому і вимагала проведення почеркознавчої експертизи, з метою доведення факту, що заява про прийняття на роботу, яка міститься у матеріалах справи, написана не нею.

Колегія суддів вважає, що ці доводи апелянта не є підставою для поновлення її на роботі, оскільки сам наказ про прийняття на роботу позивачем не оспорюється, а також позивач у суді пояснила, що їй було відомо про те, що вона працювала на місці тимчасово відсутнього працівника, тому колегія суддів дійшла висновку, що при укладенні строкового трудового договору позивач та адміністрація досягли згоди за всіма його істотними умовами. Також, виходячи зі змісту наказу № 160-к від 26 серпня 2014р., позивач була звільнена 26.08.2014р. і цей день був останнім днем її роботи, а ОСОБА_6 повинна була приступити до роботи 27.08.2014р., тому відповідно, і ОСОБА_5 приступила до роботи за попереднім місцем роботи з 27.08.2014р., що також зазначено у вказаному наказі.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив обставини, з якими законодавець пов'язує укладення з працівником строкового трудового договору, укладення його відповідало нормам закону та правильно він був припинений за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням його строку.

Доводи апелянта про те, що відповідач звільнив її в порушення вимог КЗпП України без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації не заслуговують на увагу, оскільки звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України допускається без згоди такого органу.

Суд правильно відмовив позивачу у задоволенні позову по суті, а не за строком звернення до суду з даним позовом про поновлення на роботі (звільнення мало місце 26.08.2014р., а позов поданий 17.11.2015р.), оскільки порушень закону під час звільнення позивача допущено не було.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський