УХВАЛА іменем україни
03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

МостовоїГ.І., Ситнік О.М.,

за участю прокурора Назарчук Ж.Д.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовомпрокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище», третя особа - управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про стягнення грошових коштів та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська звернувся в інтересах ОСОБА_3 до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 було прийнято до обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» (далі - ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище») на навчання за державним замовленням за спеціальністю «Медико-профілактична справа» за денною формою навчання.

Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - має стаж роботи на підземних роботах понад 22 роки, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» надає ОСОБА_3 право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Однак ОСОБА_3 з 01 вересня 2014 року отримував стипендію на загальних підставах, розмір якої був нижчим за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, і таким чином, з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року йому недонараховано та недоплачено стипендію на загальну суму 4 008 грн, які прокурор просив стягнути з відповідача та зобов'язати виплачувати до закінчення навчання стипендію відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року позовні вимоги прокурора задоволено.

Стягнуто з ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 4 008 грн як заборгованість з виплати стипендії з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року.

Зобов'язано ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище», починаючи з 01 березня 2015 року, виплачувати ОСОБА_3 стипендію відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року в частині зобов'язання ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» виплачувати на користь ОСОБА_3, починаючи з 01 березня 2015 року, стипендію в розмірі прожиткового мінімуму скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та передати справу в цій частині на новий апеляційний розгляд, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з 01 вересня 2014 року навчається за денною формою навчання в ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» та отримує стипендію згідно з довідкою про доходи за вересень 2014 року - лютий 2015 року у розмірі 550 грн на місяць (а. с. 8).

Згідно з довідкою ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 02 липня 2014 року № 1/2146 та копією трудової книжки батько ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - працює у ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» і його стаж роботи у вугільній промисловості на підземних роботах складає 22 роки 9 місяців (а. с. 13-16).

За змістом ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, встановив, що ОСОБА_3 як сину шахтаря зі стажем підземної роботи більше 15 років з початку навчання повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого на той час прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась у меншому розмірі. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення недонарахованої та невиплаченої стипендії.

Апеляційний суд погодився з таким висновком суду першої інстанції.

Разом із тим апеляційний суд не погодився з висновком про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача у подальшому проводити виплату стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», виходячи із того, що рішення суду в частині зобов'язання відповідача на майбутнє виплачувати кошти відповідно до встановлених в законі виплат не відповідає змісту чинного законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання, воно не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Крім того, на час ухвалення рішення Законом України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (ст. 26) встановлено, що норми і положення ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути причиною невиконання покладених на ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» зобов'язань. Реалізація особою права, пов'язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про зобов'язання відповідача виплачувати ОСОБА_3 стипендію у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб відповідно до ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», починаючи із 01 березня 2015 року, оскільки заборгованість зі стипендії стягнуто з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року. При цьому суд правильно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права в цій частині позовних вимог ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача у подальшому проводити виплату стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»; на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не навів достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки суду першої інстанції в цій частині, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2015 року скасувати, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк Г.І. Мостова О.М. Ситнік