Справа № 211/1306/15-ц
Провадження № 2/211/148/16
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Бардін О. С.

при секретарі Мариненко О.П.

за відсутності: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Адьфа-Банк» про тлумачення окремих умов договору,

в с т а н о в и в :

позивач 05 березня 2015 року звернувся до суду з позовом про тлумачення окремих умов договору, вказавши, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 0308/0508/71-148 для придбання нерухомості у розмірі 24 000 долари США під 12,5 річних на строк до 30 липня 2023 року.

У відповідності до змісту додаткового договору № 1 від 20 серпня 2012 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору, 25 травня 2012 року відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», а 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відступило вказані права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк», яке на сьогоднішній день вважається новим кредитором.

Предметом вказаного договору є грошові кошти передані позичальнику в іноземній валюті під 12,5% річних для цілей купівлі нерухомості. З прибуткових ордерів вбачається, що фактичне зарахування коштів з повернення кредиту та процентів здійснювалось позичальником у гривнях по офіційному курсу НБУ на день сплати в еквіваленті долара США.В подальшому по тексту необхідно розрізняти вислів «офіційний курс» та поняття «валютний курс», оскільки до 28 жовтня 2008 року Правлінню НБУ вдавалось утримувати офіційний валютний курс НБУ у межах обмінного валютного курсу НБУ, визначеного рішенням ОСОБА_2 НБУ. Так, згідно повідомлення Національного банку України б/н від 27 жовтня 2008 року офіційний курс гривні до долара США встановлено у розмірі 522,00 грн. за 100 доларів США. В період підписання кредитного договору й до 28 жовтня 2008 року валютний курс НБУ залишався незмінним та коливався у межах визначених Рішеннях ради НБУ. Однак 28 жовтня 2008 року згідно повідомлення Національного банку України № б/н офіційний курс гривні до долара США встановлено у розмірі 535,00 грн. за 100 доларів США, що перевищило межі обмінного валютного курсу НБУ визначеного рішенням ОСОБА_2 НБУ на 2008 рік. Отже з 28 жовтня 2008 року з боку правління Національного банку України відбулось порушення рішення ОСОБА_2 Національного банку України № 18 від 28 листопада 2007 року згідно якого обмінний курс гривні до долара США прогнозовано в межах 4,95 5,25 грн. за долар США. Ситуація, коли офіційний валютний курс Правління НБУ не узгоджувався з межами обмінного валютного курсу визначеного ОСОБА_2 НБУ залишався в у 2009 році.

Будь-яких застережень щодо того, що позичальник зобовязаний здійснювати розрахунки саме по офіційному валютному курсу НБУ, а не по обмінному валютному курсу НБУ договір не містить. Умови кредитного договору не мають застережень, щодо нестабільності офіційного валютного курсу НБУ, визначеного Правлінням НБУ, а не про обмінний валютний курс НБУ визначений відповідними рішеннями ОСОБА_2 НБУ. Проте у 2008-2009 роках кредитор продовжував нарахування платежів виходячи з офіційного курсу НБУ який не узгоджувався з існуючими на той час вимогами законодавства про граничні коливання валютного курсу визначені відповідними рішеннями ОСОБА_2 НБУ та був визнаний державою нестабільним, тоді як позичальник зажадав від кредитора розрахунку платежів у межах стабільного коливання валютного курсу згідно вказаних вище рішень ради НБУ обовязковість яких для Правління ББУ визначена ч.2 ст. 13 ЗУ «Про національний банк України».

Оскільки на день підписання договору домовленість сторін про порядок визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті була іншою ніж порядок застосований кредитором у період з 28 жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року у розрахунках еквівалента в іноземній валюті, оскільки дії Правління Національного банку України щодо визначення розміру офіційного валютного курсу у вказаний період суперечили нормативно-правовим актам Національного банку України, за яких межі коливання офіційного валютного курсу не могли перевищувати межі обмінного валютного курсу, який на той час щорічно визначався у відповідних рішеннях ОСОБА_2 НБУ, позивач просить витлумачити договір, визначивши, що у період з 28 жовтня 2008 року по 31 грудня 2009 року повинен застосовуватися офіційний валютний курс НБУ визначений Правлінням Національного банку України максимальна межа якого у 2008 році не могла перевищувати 5,25 грн., а в 2009 році 5,09 грн. за один долар США згідно обмінного валютного курсу визначеного рішеннями ради Національного банку України № 18 від 28 листопада 2007 року та № 14 від 15 вересня 2008 року про основні засади грошово-кредитної політики на 2008 та 2009 роки відповідно (а.с. 1-6).

Уточненим позовом від 15 червня 2015 року доповнив, що якщо буде доведено, що у певний період часу офіційний курс НБУ суперечив актам цивільного законодавства, такий курс не повинен застосовуватися, а застосуванню підлягає той курс, який узгоджується з нормами, що діяли на час їх застосування, як це визначено ч. 2 ст. 533 ЦК України у чому і полягає предмет доказування у цій справі (а.с. 41-42).

В судове засідання сторони не зявилися.

До суду 19 червня 2015 року надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про слухання справи у відсутність позивача, на задоволенні вимог наполягає з підстав викладених в позові та уточненому позові, просить задовольнити в повному обсязі.

Від представника відповідача ОСОБА_3 25.03.2016 р. надійшли заперечення щодо позову, в яких він просить відмовити у задоволенні позову в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, так як договір було укладено 29 травня 2008 року, а з вказаним позовом позивач звернувся лише в 2015 році. Позивач був ознайомлений з умовами зазначеного правочину і більше 7 років умови договору позивача цілком влаштовували. Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» є неналежним відповідачем, оскільки ОСОБА_1 було укладено кредитний договір із ВАТ «Сведбанк», яке і повинно бути стороною у справі. До того ж позивач наводить низку підстав та посилань на норми законів, однак ним не вказано в чому саме полягало порушення його прав, не надає доказів, коли саме та якими діями чи бездіяльністю кредитора порушене його право. В прохальній частині позову позивач намагається встановити власний курс валют для розрахунку за кредитним договором 5,25 грн. за 1 долар США на 2008 рік та 5,09 грн. за 1 долар США на 2009 рік, однак відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Нацбанком України. Тому просить відмовити в позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що суд вважає, що в позові необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України, у цивільних правовідносинах проголошений принцип свободи договору в силу якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту № 0308/0508/71-148 для придбання нерухомості у розмірі 24 000 долари США під 12,5 річних на строк до 30 липня 2023 року (а.с. 7-13 копія договору).

Згідно тексту договору про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 0308/0508/71-148 від 29.05.2008 р., Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», а також відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги від 15 червня 2012 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк», набув всіх прав та обовязків кредитора за кредитним договором (а.с. 14 копія договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість тільки роз'яснювати вже існуючі умови угоди. Відповідно до змісту зазначеної норми тлумачення правочину може бути здійснене судом коли правочин носить суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Як вбачається з тексту та вимог позовної заяви, позивач фактично оскаржує дії та рішення Правління Національного банку України щодо встановлення курсу валют, вважаючи їх неправомірними та такими, що порушують чинне законодавство України та висловлює незгоду з умовами кредитного договору № 0308/0508/71-148 від 29 травня 2008 р., змінюючи при цьому в односторонньому порядку умови самого договору. Тому враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з того, що положення кредитного договору, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 не носять суперечливого характеру та не потребують уточнення змісту.

Керуючись ст.213 ЦК України, ст.ст.10,60,88, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: ОСОБА_4