АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №631/971/14-ц Головуючий суддя І інстанції Покальчук
Провадження № 22-ц/790/1533/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Костюченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому після його уточнення просила стягнути з відповідача на її користь 311928,41 грн. В якості підстав позову послалася на те, що 6 лютого 2012 року між нею та публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі Банк) було укладено договір банківського вкладу № SAMDN8310 (вклад «Депозит VIP»), на підставі чого Банк прийняв від неї грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2255 у розмірі 200 тис. грн., зі сплатою 16 % річних та строком до 6 лютого 2013 року включно, з можливістю автоматичної пролонгації. Крім депозитного рахунку, відкритого у Севастопольській філії ПАТ КБ «Приватбанк», нею було відкрито картковий рахунок. Починаючи з 15 березня 2014 року відповідач припинив роботу своїх відділень на території Криму з причини дефіциту готівкових коштів і правової невизначеності роботи банків, були припинені всі операції по банківських рахунках клієнтів в цьому регіоні, заблоковані всі рахунки, скасовано можливість проведення безготівкових платежів, що фактично позбавило позивача можливості користуватися своїми грошовими коштами на вказаних банківських рахунках. На підтвердження оформлення депозитного рахунку позивач послалася на вказаний договір від 06.02.2012 року, а також на довідку банку № 38647100 від 05.05.2014р.

20 липня 2014 року позивач через свого представника адвоката ОСОБА_4 направила на адресу відповідача заяву про розірвання депозитного договору і повернення коштів разом із нарахованими відсотками, однак кошти повернуті їй не були. Станом на 5 травня 2014 року на її рахунках залишилися неповернутими грошові кошти у розмірах 16 133 грн 01 коп. та 295 795 грн 40 коп., які вона просила повернути у судовому порядку.

Відповідач позову не визнав, за його безпідставністю і недоведеністю. При цьому представник Банку вказав на те, що позивач не довела належними і допустимими доказами укладання договору банківського вкладу, а відповідальність за конфіскацію її вкладу у складі майна кримських філій Банку покладається на РФ, яка здійснила окупацію АР Крим.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням районного суду, ОСОБА_3 в особі свого представника адвоката ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову повністю. При цьому вказала, що суд на порушення вимог ст. 213 ЦПК України не дав оцінку всім доказам, які були надані позивачем в обґрунтування своїх вимог. Суд не надав належної оцінки основному доказу у справі довідці № 38647100 від 05.05.2014р., яка безспірно доводить наявність коштів на всіх чинних рахунках позивача в Банку. Довідка має всі необхідні данні і є належним і достовірним доказом по справі, оскільки була видана відповідачем у спосіб, яким ним самим був встановлений та оприлюднений на офіційному сайті банку та зафіксований в Умовах і правилах надання банківських послуг. Так, пунктами 1.1.3.2.28 та 1.1.3.2.29 передбачено, що Банк при укладенні договорів та на інших документах використовує факсимільне відображення підпису уповноваженої особи і відтиску печатки технічними печатними пристроями. Суд також не надав належної оцінки іншим доказам по справі листуванню сторін, що відповідач не заперечував щодо існування рахунків позивача і залишків на них. Наведене доводить існування між сторонами укладених договорів, а також обовязків відповідача повернути позивачу належних їй грошових коштів. Також вказала, що суд не застосував рішення Європейського суду з прав людини у справі «Золотас проти Греції» № 2, в якій зазначено про відповідальність банку за наданий йому грошовий вклад, у тому в ситуації, яка загрожує стабільності угоди, яку було укладено з банком, і фінансовим інтересам вкладника, аби він міг вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Суд не взяв до уваги, що відмова банку у поверненні коштів, які належать на праві власності позивачу, порушує положення ст. 1 Першого Протоколу Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод на мирне володіння своїм майном

Колегія суддів відповідно до ст. 305 ЦПК України розглянула справу за відсутності всіх належним чином повідомлених: представника позивача, що відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вважається врученням повістки цій особі, а також відповідача, які своїх представників в судове засідання не направили, про причини своєї неявки суду не повідомили, їх неявка не перешкоджає розглядові справи. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивач не довела та не надала оригіналів документів, які б підтвердили винну поведінку відповідача в цьому спорі. До суду позивачем не було надано оригіналів платіжних документів про внесення грошових коштів на депозитний рахунок, що є також однією з головних та беззаперечною підставою для задоволення позову. При цьому районний суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за відсутності підстав для його застосування.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з положеннями ч.2 ст.1060 ЦК України, яка діяла в редакції на день виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Стаття 1059 ЦК України визначає, що:

1. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

2. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Аналогічні норми містяться у п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IІІ Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України та вказаних підзаконних нормативних актів письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, який має містити вищевказані реквізити, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

На підтвердження укладання договору банківського вкладу та карткового рахунку, а також наявності на її рахунках в банку грошових коштів позивач надала до суду не посвідчену належним чином копію договору банківського вкладу № SAMDN8310 від 06.02.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАО КБ «Приватбанк» на суму 200 000 грн. на строк 366 днів до 06.02.2013 року. За його умовами Банк видає Клієнту електронну ощадну книжку № 248245, яка дозволяє отримати у банкоматах банку інформацію про суму вкладу і процентах до виплати. Договір оформлений у двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони. Сторони мають право достроково розірвати договір. Крім того, позивач надала до суду довідку № 38647100 від 05.05.2014р. про те, що ОСОБА_3 станом на 05.05.2014 року має у ПАО КБ «Приватбанк» рахунки: № 5168********2343, оформлений 21.02.2014 року строком до 08/17 на суму 16133,01 грн.; № 2635*********55, оформлений 06.02.2012 року строком 366 днів на суму 295795,40 грн. При цьому вказані документи не містять оригіналів підписів представників Банку, які не посвідчені оригінальною печаткою Банку, у фотокопії договору також відсутній оригінал підпису позивача, або інші, передбачені вказаними нормами права допустимі форми підпису уповноваженого працівника банку (а.с. 8-9).

Згідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

З огляду на те, що вказана довідки в контексті вищевказаних вимог закону стосовно обов?язкової форми договору банківського вкладу не є належним і допустимим доказом його укладання, колегія суддів відхиляє доводи скарги про допустимість цього доказу по цій справі.

Стаття 64 ЦПК України передбачає:

1. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

2. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач на підтвердження доводів скарги послалася на те, що надана нею до матеріалів справи довідка містить факсимільний підпис уповноваженої Банком особи, що передбачено п.п. 1.1.3.2.28 та 1.1.3.2.29 Умов і правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті відповідача в мережі Інтернет. Колегія суддів відхиляє такі доводи скарги, оскільки згідно до вказаних норм ЦК України, Положення та Інструкції такі довідки не визначено в якості допустимих доказів на підтвердження внесення грошових коштів та укладення договору банківського вкладу. Крім того, вказана довідка за своєю формою є фотокопією і тому відповідно до вказаної норми ст. 64 ЦПК України не є достовірним письмовим доказом і для вимог про повернення коштів з карткового рахунку (а.с. 9). Належних і допустимих доказів стосовно правових підстав перебування 16133,01 грн. на рахунку № 5168********2343 позивач до суду також не надала.

Таким чином, згідно до наведеної норми ст. 64 ЦПК України надані позивачем на підтвердження підстав заявленого позову документи не є допустимим у розумінні ст. 59 ЦПК України доказами.

Виходячи з наведених норм матеріального права необхідно зазначити, що договір банківського вкладу є укладений лише після внесення вкладником грошових коштів до банку. Оскільки позивач при наявності процесуальної можливості і всупереч передбачених ст. 60 ЦПК України процесуальних обовязків не довела цього юридичного факту, то колегія суддів погоджується з рішенням суду про відмову у задоволенні позову, за недоведеністю заявлених в ньому підстав, що не позбавляє позивача права у подальшому звернутися до суду із аналогічним позовом, обґрунтувавши його передбаченими вказаними нормами права достовірними письмовими доказами.

З огляду на недоведеність розміщення позивачем на рахунках в Банку грошових коштів, колегія суддів також не вбачає підстав для застосування правової позиції, яку виклав Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» (№2), Zolotas v. Greece, заява № 66610/09, яка виникла внаслідок розгляду національним судом іншого спору, що стосується втрати заявником свого банківського вкладу, який перейшов до держави за спливом строку давності. З огляду на недоведеність позивачем по цій справі внесення вкладу до Банку і внаслідок цього недоведеності втручання в гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод право на мирне володіння своїм майном, - застосування вказаного рішення Європейського суду з прав людини є безпредметним.

Матеріали справи не містять даних, що позивач, яка була представлена у справі кваліфікованим юристом, була обмежена у доступі до суду, або при розгляді справи був порушений принцип рівності сторін перед судом, який є складовою частиною передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, цей принцип у даній справі був судом дотриманий. Висновок суду про недоведеність позову ґрунтується на тому, що позивач не надала передбачених законом належних і достовірних документів про наявність банківського вкладу, за збереження яких Банк не відповідає. Ніяких заяв з боку позивача чи її представника про застосування передбаченої ст. 133 ЦПК України процедури забезпечення доказів до суду не надавалося, тому колегія суддів у світлі обставин цієї справи не вбачає передбачених ч. 4 ст. 10 ЦПК України підстав для дослідження цього питання під час апеляційного провадження.

Наведене свідчить, що районний суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, із дотриманням передбачених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантій на справедливий суд, доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і при цьому протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: