ухвала

іменем україни

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,

суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

Парінової І.К., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, обґрунтовуючи вимоги тим, що 21 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір № 013/08-3/3808/в, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000 доларів США терміном до 15 липня 2009 року, зі сплатою 25 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 013/08-3/3808/в/2. 22 квітня 2009 року банком було направлено ОСОБА_4 вимогу № 02-06/15-2914 про дострокове погашення кредиту, яка залишена без задоволення. Також, банком було направлено поручителям письмові вимоги від 25 травня 2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором, які також залишені без задоволення. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 з 14 червня 2009 року не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 26 листопада 2009 року виникла заборгованість у розмірі 13 618 доларів 33 центів США, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів зазначену заборгованість.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 618 доларів 33 центи США, що еквівалентно 108 742 грн 37 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2010 року скасовано в частині стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості із ОСОБА_6 та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення в частині задоволення позову не оскаржується, тому в цій частині в порядку ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Зміст рішення суду апеляційної інстанції визначений ст. 316 ЦПК України, у мотивувальній частині якого, зокрема, повинно бути зазначено мотиви зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлені судом першої інстанції та не оспорені обставини, а також обставини, встановлені апеляційним судом, і визначені відповідно до них правовідносин; чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Встановлено, що 21 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір № 013/08-3/3808/в, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 15 000 доларів США терміном до 15 липня 2009 року, зі сплатою 25 % річних за користування кредитними коштами (а. с. 9-11).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 липня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 013/08-3/3808/в/2, згідно з умовами якого поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а. с. 12, 13).

Починаючи з 14 червня 2009 року ОСОБА_4 не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 26 листопада 2009 року становить 13 618 доларів США, з яких: 10 820 доларів 03 центи США - заборгованість за тілом кредиту, 1 185 доларів США 42 центи - заборгованість за процентами, 695 доларів США 47 центів - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та несплату процентів (а. с. 7).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі належним чином не виконували умови договору кредиту та договорів поруки, в результаті чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача солідарно з відповідачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_6 та відмовляючи в позові в цій частині, апеляційний суд виходив із того, що банком пропущено встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для звернення до суду з вимогами до поручителя, оскільки 22 квітня 2009 року направив відповідачам вимоги про повернення всієї суми кредиту, чим змінила строк виконання основного зобов'язання, а з позовом звернулася до суду лише у грудні 2009 року.

Проте повністю погодитися з висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання.

Порука припиняється, якщо кредитор в межах трьохрічного терміну з дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя.

Отже, договором поруки встановлено строк її припинення - після спливу трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 9.1 кредитного договору договір набуває чинності з дати його укладення та діє до часу повного погашення позичальником заборгованості за кредитом (позичкової заборгованості, процентів за користування кредитом, штрафів та пені).

За змістом п. 7.4 цього договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

22 квітня 2009 року банк скористався таким правом та направив ОСОБА_4 письмову вимогу № 02-06/15-2914 про дострокове погашення заборгованості за кредитним говором, яка залишена без задоволення (а. с. 15).

Також, 22 квітня 2009 року банком були направлені письмові вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 № 2-06/15-2913 і № 02-06/15-2912 відповідно про погашення заборгованості за спірним кредитним договором, які залишені також без задоволення (а. с. 16, 17).

Таким чином, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. п. 7.4 кредитного договору використав право дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому повинен був пред'явити позов до поручителя протягом трьох років, починаючи від цієї дати.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка міститься у постановах від 13 лютого 2013 року в справі № 6-3цс13, від 17 вересня 2014 року, 06 липня 2015 року та 18 листопада 2015 року в справі № 6-1779цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Апеляційний суд на порушення ст. ст. 212, 213, 316 ЦПК України зазначеного не врахував, невірно визначився з моментом зміни строку виконання зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з направленням банком вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором, та передчасно вважав, що порука припинилась відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору в частині позову про стягнення заборгованості із ОСОБА_6, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2015 року скасувати в частині позову публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ступак

Судді: А.О. Леванчук

М.І. Наумчук

І.К. Парінова

О.В. Попович