Провадження № 4-с/761/262/2016
У Х В А Л А

Іменем України

16 вересня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Лукянчук А.О.,

за участю скаржника: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

29 червня 2016 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі скаржник просить: визнати бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві при виконанні рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04.11.2014 року по справі №761/21280/14-ц протиправною (неправомірною); зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснити оцінку машиномісця для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та передати зазначене машиномісце на реалізацію відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Вимоги скарги мотивовані тим, що 21.01.2015 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 04.11.2014 року за яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг в розмірі 325 804,32 грн., упущену вигоду в сумі 236 733,98 грн. та судові витрати. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який було пред'явлено до виконання та відкрито виконавче провадження.

В межах виконавчого провадження було описано майно боржника, а саме: машиномісце для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, оскільки іншого майна не було виявлено. Пізніше було проведено оцінку паркомісця, проте в зв'язку зі зміною державних виконавців паркомісце не було передано на реалізацію у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Як зазначає заявник, він сам сплатив за оцінку, проте в порушення норм діючого законодавства державними виконавцями не передано на реалізацію паркомісце, хоча вже пройшли термін його чинності. Таку бездіяльність державної виконавчої служби заявник вважає неправомірною та для захисту порушених прав звернувся до суду із скаргою.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав та просив її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про судове засідання, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, до суду пояснення чи заперечення на скаргу не надійшли.

Представник державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, до суду не надійшли пояснення чи заперечення на заявлені вимоги.

Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 11 цього ж Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.11.2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення солідарного боргу і упущеної вигоди проголошено рішення за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 325 804,32 грн. та упущену вигоду в сумі 236 733 (двісті тридцять шість тисяч сімсот тридцять три) грн. 98 коп., всього 562 538 (п'ятсот шістдесят дві тисячі п'ятсот тридцять вісім) грн. 30 коп. та судові витрати у сумі 3 258 (три тисячі двісті п'ятдесят вісім) грн.

Рішення набрало законної сили та 03.04.2015 року було видано виконавчий лист.

06.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 07.04.2015 року головного державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гречухою О.Я. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

21.07.2015 року державним виконавцем описано й арештовано машиномісце для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 про що складено акт.

Постановою державного виконавця від 07.08.2015 року було призначено суб'єкта оціночної діяльності для надання звіту про оцінку майна: машиномісця АДРЕСА_1, яке належить на праві власності боржниці. 06.10.2015 року було складено висновок про вартість майна за яким ринкова вартість машиномісця для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту (ч.7 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 1 статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно (ч.5 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження»).

В судовому засіданні заявник пояснив, що він погодився із результатами оцінки, яка була проведена.

В судовому засіданні встановлено, що машиномісце не було передано на реалізацію у відповідності до положень ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» протягом шести місяців (період часу коли був чинний звіт про оцінку майна), суду не було надано доказів, які існували поважні причини невиконання вимог вказаної норми з боку державної виконавчої служби.

Водночас з Інформаційної довідки з Державного реєстру обтяжень вбачається, що існують обтяження майна ОСОБА_2, зокрема і на машиномісце для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Проте заборона відчуження не є у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» підставою для відмови державного виконавця вчиняти дії з реалізації майна боржника на виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не вчинялись дії по з'ясування підстав накладення арешту на вказане майно.

10.08.2016 року ОСОБА_1 звертався до ВДВС з проханням повторно здійснити оцінку машиномісця.

В судовому засіданні заявник пояснив, що на даний час відповіді на звернення він не отримав, та не призначено суб'єкта оціночної діяльності для проведення оцінки.

Частина 2 ст.387 ЦПК України передбачає, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права та свободи.

Так як представник державної виконавчої служби в судове засідання не з'явився, суду не було надано доказів у провадженні якого державного виконавця перебуває зазначене виконавче провадження, тому суд вважає за можливе зобов'язати саме відділ вчинити дії по визначенню вартості майна боржника - машиномісця для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, залучивши суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині зобов'язання ВДВС передати машиномісце на реалізацію відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ці вимоги є передчасними, так як державному виконавцю необхідно вчинити дії, які передбачені положеннями ст.58 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.383-389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи - ОСОБА_2, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії- задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві при виконання рішення виконавчого листа №761/21280/14-ц виданого 03.04.2015 року Шевченківським районним судом м.Києва неправомірною.

Зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві визначити вартість майна боржника - машиномісця для паркування транспорту, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, залучивши суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В іншій частині вимоги скарги задоволенню не підлягають.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'яти днів з дня її проголошення через Шевченківський районний суд м.Києва до Апеляційного суду м.Києва.

СУДДЯ: Н.Г.Притула