Ухвала

іменем україни

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення суми вкладу, нарахованих процентів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення суми вкладу, нарахованих процентів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за договором банківського вкладу та не повернення по закінченню строку дії такого договору - суми вкладу та нарахованих відсотків.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з банку 37 233 грн 48 коп. - суми вкладу, 1 670 грн 44 коп. - нарахованих відсотків за користування коштами, 1 311 грн 01 коп. - 3% річних та 25 327 грн 75 коп. - інфляційних витрат за період з 14 травня 2014 року до 30 червня 2015 року.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на відповідному банківському рахунку, відкритому на його ім'я у ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання умов договору банківського вкладу.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК Українипередбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про те, що 13 серпня 2013 року між ним та відділенням ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Сімферополі шляхом написання відповідної заяви, було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт на три місяці» на таких умовах: сума вкладу 31 000 грн, строк на три місяці до 13 листопада 2013 року з нарахуванням 16% річних, лицевий рахунок по вкладу і рахунок/картка для зарахування процентів по вкладу № НОМЕР_1.

На підтвердження чого позивачем надано квитанцію від 13 серпня 2013 року, згідно якої на лицевий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 ним перераховано 31 000 грн, чек № 0235 від 15 лютого 2014 року, відповідно до якого на лицевому рахунку обліковуються кошти в сумі 35 233 грн 48 коп., діюча відсоткова ставка 18%, кінцева дата дії договору - 13 травня 2014 року, додатково внесено на рахунок 2 000 грн, а також виписку по рахунку № НОМЕР_1 підписану начальником Департаменту координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно зі ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Не приймаючи як доказ наявності коштів на депозитному рахунку позивача виписку по рахунку Департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», заяву і квитанцію від 13 серпня 2013 року, чек від 14 лютого 2014 року, суди зазначили, що такі документи перебували у Фонді захисту вкладників (Російська Федерація), який відмовив ОСОБА_1 у виплаті компенсації, крім того видані після настання форс-мажорних обставин у Автономній Республіці Крим.

Разом із тим відповідачем не було спростовано факт наявності укладеного ОСОБА_1 із банком банківського договору, у матеріалах справи міститься лист відповідача від 17 листопада 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141029/1273, в якому зазначено, що для виконання вимог ОСОБА_1 щодо повернення банківського вкладу позивачу було запропоновано здійснити реструктуризацію вкладу. У зазначеній відповіді відповідачем не було зазначено про відсутність коштів на банківському рахунку позивача, більше того, відповідач просив позивача здійснити реструктуризацію вкладу, що свідчить про визнання наявності коштів на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 629 ЦК Українидоговір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки суди не звернули належної уваги на вказані обставини, на порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК Українине врахували норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановили належним чином обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, доводи та заперечення сторін не перевірили, а відтак дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 рокускасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О.Савченко