АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5667/16 Головуючий 1-ї інстанції - Єжов В.А.
Категорія : відшкодування моральної шкоди.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Міненкової Н.О.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому у судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за належну частку майна, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за належну частку майна, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1, 2/3 частина цієї квартири належить відповідачці по справі, яка доводиться їй колишньою невісткою.

Між ними склались неприязні відносини, що унеможливлює її проживання в спірній квартирі. За таких обставин, вона вважає, що відповідачка зобов'язана викупити у неї належну частку і оскільки остання добровільно відмовляється це робити, своїми діями спричиняє їй моральну шкоду.

У зв'язку з викладеним, просила стягнути з ОСОБА_2 вартість належної їй частки нерухомого майна в розмірі 60 600 грн., поклавши обов'язок виконання цієї дії протягом місяця, а також на відшкодування моральної шкоди компенсацію, яку оцінює в 5 000 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала з посиланням на його безпідставність, оскільки ніяких перепон для проживання позивачки в спірній квартирі немає.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи про те, що позивачеві ОСОБА_1 на підставі рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14 травня 2007 року належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.3-5).

Інші 2/3 частини цієї квартири належить відповідачці ОСОБА_2, яка доводиться позивачеві колишньою невісткою.

Спірна квартира однокімнатна, в ній проживають та зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід третьої групи з дитинства (онук позивача ОСОБА_1.) (а.с.98).

Іншого житла відповідач ОСОБА_2 не має.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка працює касиром у ТОВ «ТД ИРБИС», її місячна заробітна плата становить 1400 грн. (а.с.92) інших доходів не має, у зв'язку з чим фінансово неспроможна сплатити позивачеві суму грошової компенсації.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

З урахуванням закріплених у п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі один співвласник вимагає отримання від іншого співвласника компенсації своєї частки у розмірі 60 600 грн. При вирішенні такого спору суд враховував наявність об'єктивної неможливості відповідачки виплатити грошову компенсацію позивачеві, оскільки відсутність у відповідачки коштів може призвести до примусового виконання рішення суду, до звернення стягнення на спірну квартиру шляхом продажу квартири, яка є єдиним місцем для проживання відповідачки, що призведе до порушення її законних прав.

Тому суд дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не дала згоду викупити у позивача її частку в праві власності, а примушувати її до цього є порушенням прав відповідачки, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку при відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією ст. 364 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що при визнанні за відповідачкою, всупереч їх волі, права власності на всю квартиру, суд у такому разі порушив би передбачений цивільним законодавством принцип добровільності набуття права власності на майно.

Доказів спричинення моральної шкоди позивачем також не надано. Тому рішення суду і в цій частині є законним та обґрунтованим.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.Ф.Шевченко

Судді Н.О. Міненкова

Ю.А.Пономаренко