Справа № 500/1057/16-ц
Провадження № 2/500/1589/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом першої черги, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136, мотивуючи свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок належить ОСОБА_4 18.05.2011 року ОСОБА_4 померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136. Позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва, у звязку із тим, що відповідно до ст. 331 ЦК України необхідні документи на імя померлого, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення обєкту нерухомого майна, проектно кошторисна документація, а також документи, що містять опис обєкта незавершеного будівництва (правовстановлюючий документ на житловий будинок, проектно кошторисна документація, Державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Татарбунарській, 136, витяг із Державного земельного кадастру), які відсутні; відповідно до п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_4, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, та Державний акт на право власності на земельну ділянку відсутні.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок з надвірним спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136 належить ОСОБА_4 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2009 року.

Згідно технічного паспорту житловий будинок № 136 по вул. Татарбунарська в м. Ізмаїл Одеської області був побудований у 1964 році.

Вищевказаний житловий будинок побудований у 1964 році та відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва. Крім того, згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 12/5-126 від 23.03.1999 року обєкти, які були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року прийняттю в експлуатацію не підлягають.

Отже, житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136 є завершений будівництвом та не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 266755 від 19.05.2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4 померла 18.05.2011 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 43379456 від 25.03.2016 року, наданої приватним нотаріусом ОСОБА_5, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, померлої 18.05.2011 року відсутня.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_4 являються:

-чоловік ОСОБА_2, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії Г-АБ № 130545, виданим 17.05.1969 року, бюро записів актів громадянського стану по м. Ізмаїл;

-донька ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 296817, виданим 15.05.1972 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл та свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ ЖД № 326652, виданим 30.11.1991 року відділом (бюро) запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл, згідно якого ОСОБА_6 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Корся».

Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136, що підтверджено записами в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка фактично прийняла спадщину.

В судовому засіданні між спадкоємцями була досягнута згода щодо розподілу спадкового майна.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса ОСОБА_3 міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 від 19.02.2016 року за № 110/02-14 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до ст. 331 ЦК України необхідні документи на імя померлого, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою для створення обєкту нерухомого майна, проектно кошторисна документація, а також документи, що містять опис обєкта незавершеного будівництва (правовстановлюючий документ на житловий будинок, проектно кошторисна документація, Державний акт на право власності на земельну ділянку, що знаходиться в м. Ізмаїл Одеської області по вул. Татарбунарській, 136, витяг із Державного земельного кадастру), які відсутні; відповідно до п. 4.15 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Правовстановлюючий документ на вищевказаний житловий будинок на імя ОСОБА_4, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, та Державний акт на право власності на земельну ділянку відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 130,174,213-215, ЦПК України, ст.ст. 1220, 1222, 1261, 1268 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 18.05.2011 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Татарбунарська, 136.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7