Справа № 342/234/15-ц
Провадження № 22-ц/779/501/2016
Головуючий у 1 інстанції Гайдич Р.М. Р. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до співвласників майнових паїв СВК «Кунисівський» та СВК «Чернелицький-1» в особі уповноважених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на майно, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Городенківського районного суду від 16 червня.2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 29.12.2014 року між ним та власниками майнових паїв СВК «Кунисівський» та СВК «Чернелицький-1» в особі уповноважених осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу та обладнання цегельного заводу, що знаходиться в спільній частковій власності та розташовані в Кунисівці.

За умовами договору ОСОБА_2 зобов»язаний повністю сплатити вартість майна співвласників майнових паїв, а уповноважені особи передати йому майно за актом прийому-передачі.

Після виготовлення технічної документації на цегельний завод звернувся до Реєстраційної служби Городенківського району із заявою про державну реєстрацію, однак йому було відмовлено в здійсненні такої через відсутність правовстановлюючого документа.

У зв»зку з цим, позивач просив визнати за ним у судовому порядку право власності на майно, що розташоване в с. Кунисівці Городенківського району, а саме цегельний завод загальною площею 3481 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 водонасосну станцію площею 48,9 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 а, водонапірну башню площею 1 кв.м - по АДРЕСА_1

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнового комплексу цегельного заводу, що був укладений 29.12.2014 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Позовні вимоги мотивував тим, що даний договір є таким що суперечить чинному законодавству, оскільки особи які зазначені в п.8 договору не є співвласниками майнового комплексу та обладнання цегельного заводу, а згідно з сертифікатами їм належить майновий пай виражений у грошовому еквіваленті.

Для оформлення спільної часткової власності співвласникам майнових паїв необхідно було укласти договір про спільне володіння, користування та розпорядження майном.

Однак у договорі на підставі якого діяли уповноважені особи при укладенні спірного договору купівлі-продажу відсутні підписи усіх співвласників майнових паїв.

Крім того, головою сільської ради такі підписи не завірялися, довіреність на представництво інтересів усіх співвласників не видавалась та не посвідчувалась.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу майна укладений з порушенням вимог чинного законодавства, просив визнати даний договір недійсним.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року задоволено позов ОСОБА_2 та визнано за ним право власності на цегельний завод загальною площею 3481 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 в с. Кунисівці Городенківського району, водонасосну станцію площею 48,9 кв.м, розташовану по АДРЕСА_1 а в с. Кунисівці Городенківського району, водонапірну башню площею 1 кв.м - по АДРЕСА_1 б в с. Кунисівці Городенківського району.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності від 29.12.2014 року відмовлено.

На дане рішення суду представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Аапелянт зазначив, що висновок суду про купівлю ОСОБА_2 спірного майна не узгоджується з положеннями ст. 658 ЦК України , оскільки особи, зазначені в договорі купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності, не є співвласниками предмету договору. Згідно сертифікатів вказаним особам на праві власності належить лише майновий пай, виражений у грошовому еквіваленті.

Також, апелянт вказує, що судом не враховано положення ст. 358 ЦК України, відповідно до якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Способом виявлення такої згоди в даному випадку має бути договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, який повинен бути підписаний особисто кожним із співвласників або за дорученням співвласника. Підписи співвласників, які укладають такий договір, завіряються сільським (селищним, міським) головою або нотаріусом. І тільки тоді спілка (об'єднання) співвласників на своїх загальних зборах обирає уповноваженого, який на підставі довіреності на право представляти інтереси, наданої кожним із співвласників, має право здійснювати будь-які дії щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності. В порушення вказаного порядку в договорі про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, відсутні підписи усіх співвласників майнових паїв. Крім того, головою сільської ради такі підписи не завірялись, довіреність на представлення інтересів усіх співвласників не видавалась та не посвідчувалась. Суд на зазначене уваги не звернув, а тому помилково дійшов висновку про правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на спірне майно.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а його позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_6 - ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вимог апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч. 2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що в результаті розпаювання майна колишніх колективних сільськогосподарських підприємств в с. Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області - СВК «Кунисівський» та СВК «Чернелицький-1» було визнано право власності на майновий пай за 582 особами та видано їм відповідні сертифікати на частку у зазначеному об'єкті.

Відповідно до протоколу загальних зборів пайовиків цегельного заводу від 01 серпня 2010 року № 1 вирішено передати в оренду майно цегельного заводу ОСОБА_2 строком на 2 роки з правом викупу майнових паїв та обрано уповноважених осіб від пайовиків, з наданням права підпису вищевказаного договору оренди.

06 серпня 2010 року власниками майнових паїв, визначених в результаті паювання майна СВК «Кунисівський» та СВК «Чернелицький-1», було укладено договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до умов якого з метою оперативного вирішення питань, що виникають в процесі виконання договору, визначені уповноважені особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до повноважень яких входить представляти інтереси пайовиків при отриманні майна від КСП, укладенні договорів про передачу майна і від їх імені підписувати ці договори.

09 серпня 2010 року співвласники майнового комплексу цегельного заводу в особі вищезазначених уповноважених осіб уклали договір оренди майнового комплексу цегельного заводу з приватним підприємцем ОСОБА_2 строком на два роки.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2011 року, яке набрало законної сили 13 липня 2011 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, який є власником майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства згідно зі свідоцтвом про право власності на майновий пай з вартістю частки 937 грн. 48 коп. у задоволенні позову про визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників майна та договору оренди майнового комплексу пайовиків - відмовлено.

Отже, майно майнового комплексу цегельного заводу перебувало в оренді ОСОБА_2 з 09 серпня 2010 року.

Згідно з п. 1.14 вищевказаного договору оренди орендар має виключне право на купівлю предмета договору оренди шляхом викупу майнових паїв у їх власників.

29 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та уповноваженими співвласників майна, що належить їм на праві спільної часткової власності: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності, відповідно до якого продавець надає покупцю майно, перелік якого надається в додатку 2 до вказаного договору, а покупець зобов'язується сплатити вартість цього майна (а. с. 7-16, т. 1).

Сторонами за договором купівлі-продажу майна від 29 грудня 2014 року виконані основні умови договору. Покупцем сплачено вартість майна, а уповноваженими особами передано майно.

29 грудня 2014 року складено акт прийому-передачі майнового комплексу та обладнання цегельного заводу у приватну власність (а. с. 17, т. 1).

Після укладення договору купівлі-продажу майна позивач ОСОБА_2 виготовив технічну документацію на цегельний завод, за даними якої майновий комплекс цегельного заводу складається з приміщення цегельного заводу, живильного цеху, вентиляційної шахти, адмінбудинку, навісів, вбиральні, водонапірної башні та водонасосної станції.

Рішенням Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області від 29 січня 2015 року присвоєно самостійні адреси об'єктам майнового комплексу цегельному заводу.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області від 20 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на цегельний завод у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Ухвалюючи рішення по суті спору, суд першої інстанції, виходив з того, що спірне майно набуте позивачем ОСОБА_2 правомірно, а ОСОБА_6 не надав доказів на підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності, укладений всупереч норм чинного законодавства.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Позивач ОСОБА_2, звертаючись із позовом про визнання за ним права власності на майно, посилався на те, що він як орендар майнового комплексу цегельного заводу, мав виключне право на купівлю предмету договору шляхом викупу майнових паїв у їх власників.

Так, відповідно до п.1.14 Договору оренди майнового комплексу цегельного заводу від 09.08.2010 року орендар має виключне право на купівлю предмету договору оренди, уклавши відповідні угоди купівлі-продажу частки майнового паю із кожним співвласником окремо у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п.13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємства та їх документального посвідчення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28.02.2001, встановлено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком; у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Свідоцтво видається сільською, селищною або міською радою згідно із списком осіб, які мають право на майновий пай підприємства. До зазначеного списку додаються такі документи:акт розрахунку уточненого пайового фонду;уточнена структура пайового фонду;уточнений перелік майна пайового фонду.Для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради. Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Відмову у видачі свідоцтва можна оскаржити в судовому порядку.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 згідно відомостей №1, 2, 3 викупив частки майна спільної часткової власності цегельного заводу відповідно на суму 212439,74 грн., 513975,77 грн., та на 250693,23 грн.

Разом з тим, викупивши частину майнових паїв, позивач у встановленому порядку не оформив на своє ім»я нове свідоцтво про право власності на майновий пай у відповідному розмірі.

Згідно з пунктами 9, 16 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженому наказом Мінагрополітики № 62 від 14.03.2001, виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством -правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників; визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону.

Згідно пункту 4 Указу Президента України від 29.01.2001 р. № 62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" та пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 р. № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки" Міністерством аграрної політики України в листі від 05.05.2001 р. № 37-25-3-11/3923 було роз'яснено порядок видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) із зазначенням, зокрема, що при видачі майна в натурі конкретному власнику у відповідності із рішенням загальних зборів співвласників майна підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передачі майна вилучає свідоцтво і робить на ньому запис про видачу майна в натурі. Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства з відміткою про видачу майна в натурі та копія акта приймання-передавання майна протягом п'яти днів із дня підписання акта приймання передавання передається сільській раді. Сільська рада на підставі цих документів робить відмітку про отримання майна в натурі в Книзі обліку та в списку осіб, які мають право на майновий пай реорганізованого підприємства, і на основі якого видано свідоцтво. В подальшому, при дотриманні порядку виділення майна в натурі, що входить до складу майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільська рада видає власнику цього майна свідоцтво про право власності на майно, що входило до складу майнових паїв членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Таким чином встановлено, що позивачем не дотримано встановленого законом порядку реєстрації майнових паїв та порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділене власникам майнових паїв.

Зміст правочину, відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу майна, що знаходиться в спільній частковій власності від 29.12.2014 року вбачається, що продавець, в особі уповноважених ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють на підставі Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 06.08.2010 року надали покупцю ОСОБА_2 майно, згідно Додатку 2 до договору, при цьому розмір частки кожного із співвласників у спільному майні, що є предметом договору визначено у вартісному виразі із зазначенням розміру належних їм часток у спільному майні, визначений в додатку1 до договору.

Встановлено, що співвласникам майнових паїв не було виділено майно в натурі та не оформлено свідоцтво про право власності на вказане майно, крім того, сторонами договору не дотримано встановленого законом порядку щодо відчуження нерухомого майна за договором купівлі-продажу, а тому договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений з порушенням вищезазначених вимог закону слід визнати недійсним.

Оскільки вищезазначених обставин суд першої інстанції не врахував, постановив рішення з порушенням вимог норм матеріального права, то таке рішення відповідно до положень ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Городенківського районного суду від 16 червня2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на цегельний завод, водонасосну станцію, водонапірну башню, які розташовані за адресою по АДРЕСА_1 - відмовити.

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу майна, що знаходиться у спільній частковій власності, укладений 29 грудня 2014 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які діють на підставі договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності від 06 серпня 2010 року та ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: О.Ю.Беркій

Г.П. Мелінишин