У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В.,Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Конотопського міськрайонного управління юстиції, комунальне підприємство «Конотопське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_6, про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що з 13 квітня 2005 року по 01 листопад 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 Під час спільного проживання вони придбали наступне майно: 04 жовтня 2005 року будинок АДРЕСА_2 вартістю 5 233 грн; 09 серпня 2008 року автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1, вартістю 110 000 грн; автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2 та у 2010 році квартиру АДРЕСА_1.

Уточнивши позовні вимоги просив поділити зазначене майно, належне йому та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності; визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2.

ОСОБА_5 звернулася із зустрічним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах із 2002 року. На цей час ОСОБА_4 вже мав у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3. На земельній ділянці за вказаною адресою поруч із старим будинком ОСОБА_4 розпочав будівництво нового будинку, а саме: були зведені стіни із блоків та каркас даху. Вони стали спільно проживати у старому будинку, вести спільне господарство і за її особисті кошти та кошти її батька, який працював за кордоном, добудували будинок. За час спільного проживання вони покрили дах, встановили вікна, двері, виконали всі внутрішні роботи та підвели комунікації. 13 квітня 2005 року вони офіційно зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народилась донька ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року донька ОСОБА_2. 04 жовтня 2005 року ними був придбаний житловий будинок АДРЕСА_2 Земельна ділянка на якій знаходився вказаний будинок є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3. Тому він був знесений ними та земельні ділянки були об'єднані в один спільний двір. У 2006 році вони повністю добудували будинок і стали в ньому проживати. У цьому ж році придбали автомобіль Volkswagen Transporter 1.9 TD. 28 листопада 2007 року ними була придбана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1. На початку 2008 року ними також був придбаний автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2, який у липні 2008 року вони продали, шляхом надання генеральної довіреності ОСОБА_7, яка користується ним по даний час. 30 липня 2008 року ними був придбаний автомобіль NissanQashqai д.н. НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу вони домовилися, що те майно, яке зареєстровано на її ім'я, а саме: квартира АДРЕСА_1, автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1, земельна ділянка по по АДРЕСА_2 залишаються їй, а майно, яке зареєстровано на відповідача: будинок по АДРЕСА_3 та автомобіль Volkswagen Transporter 1.9 TD - ОСОБА_4 Проте останній порушив їх домовленість, тому просить: визнати будинок по АДРЕСА_3 об'єктом спільної сумісної власності подружжя та виділити їй квартиру АДРЕСА_1, автомобіль NissanQashqai д.н. НОМЕР_1 та земельну ділянку по АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 будинок по АДРЕСА_3 та автомобіль VolkswagenTransporter 1.9 TD д.н. НОМЕР_3.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Виділено ОСОБА_5 та визнано за нею право власності на квартиру квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1, вартістю 238 200 грн та земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_2, вартістю 164 361 грн.

Виділено ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_3 із земельною ділянкою, вартістю 445 546 грн, автомобіль Volkswagen Transporter 1.9 TD, вартістю 153 350 грн, причіп ПА 2 д.н. НОМЕР_4 та автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2, вартістю 88 000 грн та визнано на останній за ним право власності.

Вирішення питання судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2015 року рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2015 року скасовано,

Позов ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наступним чином:

Виділити ОСОБА_5 майно на загальну суму 502 820 грн, визнавши за нею право власності на:

двокімнатну квартиру, загальною площею 40.1 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 362 700 грн;

земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 - площею 1000 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн.

Виділити ОСОБА_4 майно на загальну суму 391 550 грн, визнавши за ним право власності на:

автомобіль NissanQashqai д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 238 200 грн та врахувавши в загальну вартість виділеного йому майна вартість відчуженого ним автомобіля VolkswagenTransporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3, 2000 року випуску, в сумі 153 350 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, або ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 13 квітня 2005 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 року. рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2011 року шлюб сторін розірвано. Зазначеним рішенням суду встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні стосунки за два роки до звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2005 року ОСОБА_8 придбала у власність житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_2

Згідно даних технічного паспорту на земельну ділянку з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 станом на 21 листопада 2014 року на ній знаходяться тільки господарчо-побутові будівлі: гараж, погріб і огорожа. Житловий будинок на земельній ділянці відсутній.

17 листопада 2011 року ОСОБА_5 видано два державних акти на право власності на земельну ділянку: площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,0173 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_2 Зазначені державні акти видані ОСОБА_5 на підставі рішення Конотопської міської ради від 26 серпня 2011 року, 11 сесія 06 скликання.

В березні 2008 року ОСОБА_5 придбала автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2, який було зареєстровано за нею 11 березня 2008 року на підставі довідки-рахунку від 05 березня 2008 року, виданої ТОВ «Автомобільний центр Голос» м. Київ. 24 липня 2008 року нею було видано нотаріально посвідчену довіреність строком до 24 липня 2023 року, якою вона уповноважила ОСОБА_9, ОСОБА_7 користуватися та розпоряджатися (продати, здавати в оренду фізичним чи юридичним особам, тощо) належний їй автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_6. 24 липня 2008 року ОСОБА_5 склала розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_7 в рахунок сплати за автомобіль NissanAlmera Classic д.н. НОМЕР_2 88 000 грн.

30 липня 2008 року ОСОБА_5 придбала автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1, що підтверджується довідкою-рахунком, виданою ТОВ «Свобода Авто» м. Київ. На підставі цієї довідки-рахунку за ОСОБА_5 09 серпня 2008 року зареєстровано право власності на вказаний автомобіль.

На підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2007 року ОСОБА_5 придбала у власність двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

25 листопада 2006 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль VolkswagenTransporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3. Вказаний автомобіль 25 лютого 2012 року знято з обліку для реалізації в межах України, а 10 листопада 2012 року право власності на цей транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_10, яка мешкає в м. Карлівка Полтавської області, що підтверджується повідомленням центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів відділу ДАІ УМВС України в Сумській області.

25 квітня 2002 року ОСОБА_4 придбав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_3 На час його придбання будинок мав житлову площу 18,9 кв. м та загальну площу 50,4 кв. м.

Як вбачається з повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 28 листопада 2012 року та декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією ДАБК у Сумській області 11 лютого 2013 року по АДРЕСА_3 було здійснено реконструкцію житлового будинку з будівництвом прибудови, мансардного поверху, гаражу, альтанки внаслідок якої було збудовано новий будинок житловою площею 54,2 кв.м. та загальною площею 126,4 кв. м.

Згідно із частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 СК України).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно було встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

З будинкової книги на будинок АДРЕСА_3 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували своє місце проживання у ньому в серпні 2005 року, тобто після укладення ними шлюбу. Проте, ОСОБА_5 не надано суду належних доказів, що спірний будинок було збудовано за рахунок їх спільної з ОСОБА_4 праці.

Крім того, право власності на Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2 та автомобіль Volkswagen Transporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3, на даний час зареєстровано за іншими особами. Автомобіль Nissan Almera Classic д.н. НОМЕР_2 був проданий його колишньою дружиною в 2008 році ОСОБА_7 та кошти отримані від його продажу були використані ними спільно в інтересах сім'ї. Проте, автомобілем Volkswagen Transporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3, який було придбано сторонами під час шлюбу, ОСОБА_4 розпорядився без згоди колишньої дружини, після розірвання шлюбу, а тому його вартість підлягає врахуванню при поділі майна колишнього подружжя. Суд також безпідставно в порушення ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог та включив до майна, що підлягає поділу між сторонами автомобільний причіп, питання про поділ якого сторони в своїх позовах не ставили.

Частиною 5 ст. 61 СК України (в редакції, яка діяла з 08 лютого 2011 року і до розірвання шлюбу сторонами) було передбачено що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Як зазначалося вище сторонами під час шлюбу було придбано будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться АДРЕСА_2 в м. Конотопі.

Земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 в м. Конотопі, площею 1000 кв. м для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, який сторонами було придбано під час шлюбу. Земельна ділянка площею 173 кв. м. для ведення особистого селянського господарства не є спільним майном подружжя, так як у неї інше цільове призначення та ОСОБА_5 набула на неї право власності внаслідок приватизації після розірвання шлюбу.

Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що спільним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними є:

земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_2 в м. Конотопі, площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн.

двокімнатна квартира, загальною площею 40.1 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 362 700 грн.

автомобіль NissanQashqai д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 238200 грн.

Крім того при здійсненні поділу підлягає врахуванню вартість відчуженого ОСОБА_4 автомобіля Volkswagen Transporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3, 2000 року випуску в сумі 153 350 грн.

Всього майна на загальну суму 894 370 грн. На долю кожного з колишнього подружжя припадає майна на суму 447 185 грн.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2015 року за позовом ОСОБА_4 зменшено розмір аліментів, які стягувались з нього на підставі рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2015 року на користь ОСОБА_5 на утримання двох неповнолітніх доньок в сумі по 1 300 грн на кожну дитину, до 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) на утримання обох дітей, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до довідки державного виконавця з серпня 2015 року розмір аліментів, який сплачує ОСОБА_4 на утримання двох неповнолітніх дітей складає 771 грн 60 коп. та станом на 02 жовтня 2015 року у нього існує заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8 584 грн 18 коп.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 70 СК України та враховуючи зазначені обставини щодо розміру та сплати ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей, які проживають з ОСОБА_5, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо необхідності при поділі майна колишнього подружжя відступити від рівності часток, збільшивши частку ОСОБА_5 на суму 55 635 грн, та виділити їй майна на загальну суму 502 820 грн, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 40.1 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 362 700 грн та земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 в м. Конотопі, площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, вартістю 140 120 грн. ОСОБА_4 відповідно виділено майна на загальну суму 391 550 грн, а саме: автомобіль Nissan Qashqai д.н. НОМЕР_1, 2008 року випуску, вартістю 238 200 грн, врахувавши в загальну вартість виділеного йому майна вартість відчуженого ним автомобіля Volkswagen Transporter 1.9 TD, д.н. НОМЕР_3, 2000 року випуску, в сумі 153 350 грн.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 09 жовтня 2015 року

залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова