Справа № 190/1890/16-ц
Провадження №2/190/756/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м.Пятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Семенникова О.Ю., секретарі Москалець А.В., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3, представника міської ради ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.П'ятихатки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах та від імені ОСОБА_1 до Пятихатської міської комунальної житловоексплуатаційної контори №2 Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, територіальна громада м.Пятихатки Дніпропетровської області в особі Пятихатської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач та її представник звернулися до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Пятихатської міської комунальної житлової експлуатаційної контори №2 Дніпропетровської області про визнання за позивачем за набувальною давністю права власності на квартиру за адресою Дніпропетровської області, м.Пятихатки, вул.Л.Гречко, 10/1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з березня 2003 року є наймачем житлового приміщення, яке складається з двох кімнат за адресою АДРЕСА_1, вказана квартира передана міською радою на баланс ПМКЖЕК№2 у 2003 році, яка жодних заходів по утриманню квартири не здійснювала, права власності на неї не оформила. Оскільки позивач з 2003 року по час розгляду справи добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищевказаною квартирою, яку повністю утримує за свій рахунок, заявники просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник Пятихаської міської комунальної житловоексплуатаційної контори №2 Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, до суду 02.11.2016 року т.в.о. начальника контори ОСОБА_5 подано заяву за №609 від 02.11.2016 року про проведення судового розгляду справи за відсутності представника контори, проти заявлених позовних вимог відповідач не заперечує.

Представник територіальної громади м.Пятихатки Дніпропетровської області в особі Пятихатської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_4 проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, оскільки підстави для визнання за позивачем за набувальною давністю на квартиру, яка надана позивачу для безстрокового користування на підставі ордеру, відсутні.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

31 березня 2003 року виконкомом Пятихатської міської ради Дніпропетровської області прийнято рішення «Про житлово-побутові питання» за №38, згідно з яким двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 надати сімї ОСОБА_1 з правом на заселення. Того ж дня 31 березня 2003 року виконкомом Пятихатської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому міськради №38 видано ордер на житлове приміщення за №2048, за яким позивачеві та членам її сімї надано право на зайняття житлового приміщення квартири №1 житловою площею 26м2 в будинку №10 по вул.Л.Гречко в м.Пятихатки Дніпропетровської області, з 24.04.2003 року місце проживання позивача зареєстровано за вищевказаною адресою.

За Указом президента України №293 від 05.05.2009 року ОСОБА_6 присвоєно почесне звання «Мати-героїня».

За довідкою ПМКЖЕК№2 №357 від 07.09.2016 року ОСОБА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1 с в м.Пятихатки Дніпропетровської області.

У відповідях на подані 15.09.2016 року та 21.09.2016 року представником позивача адвокатські запити ПМКЖЕК№2 Дніпропетровської області №512 від 20.09.2016 року та №516 від 21.09.2016 року підтверджено факт зайняття приміщення квартири сімєю позивача (як сімї погорільців будинку по вул.Межова,92 в м.Пятихатки Дніпропетровської області), факти володіння позивачем даного приміщення з 2003 року, в т.ч. укладення з позивачем у 2012 року договорів на надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, вивезення ТПВ.

За рішенням Пятихатської міської ради Дніпропетровської області «Про подальшу експлуатацію житлового фонду міста» від 04.11.2003 року №236/-13/XXIV житловий фонд м.Пятихатки (в т.ч. будинок №10 по вул.Л.Гречко) з 25.11.2003 року для подальшого обслуговування вирішено передати на баланс Пятихатській ЖЕК №2.

Станом на час подання позовної заяви та розгляду даної справи у вищевказаній квартири фактично проживають та зареєстровані позивач та третя особа ОСОБА_3, що визнається та не оспорюється сторонами, які беруть участь у справі.

Відповідно до досліджених в судовому розгляді матеріалів справи ( в.т. договорів про надання послуг з вивезення ТПВ, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, актів звірки споживання електроенергії, відповіді ПАТ «Дніпропетровськгаз» та інш.) позивач відкрито та безперервно володіє та користується з часу вселення у 2003 року квартирою №1 по вул.Л.Гречко,10 в м.Пятихатки Дніпропетровської області з часу отримання даної квартири у користування за ордером від 31.03.2003 року, що також не оспорюється особами, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч.ч.2-4 ст.10 ЦПК України, яка закріплює зміст принципу змагальності цивільного судочинства, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст .11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Положення ст.60 ЦПК України встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.1 ст.137 ЦПК України передбачає, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Положення ч.1 ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно до п.п.1),2) ч.1 ст.214 ЦПК України суд під час ухвалення рішення суд окрім іншого вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Суд зазначає, що після розяснення перед початком судового розгляду особам, які беруть участь у справі, їх прав, передбачених ЦПК України, та окремого розяснення під час судового розгляду права осіб, які беруть участь у справі, на витребування на підставі ст.137 ЦПК України доказів на підтвердження зазначених обставин, розяснення позивачеві та її представникові адвокату ОСОБА_2 права за ст.33 ЦПК України заявити клопотання про заміну відповідача або про залучення іншого відповідача, жодною особою, яка бере участь у справі, клопотання/заяви про витребування доказів до суду не заявлено, про підстави для звільнення від доказування обставин, на які вони посилаються в обґрунтування вимог/заперечень не вказано, які і не заявлено позивачем (її представником) клопотання про заміну відповідача та залучення іншого відповідача, у звязку з чим, на підставі викладених положень, судом розглядається дана справа лише в межах заявлених до визначеного заявником відповідача позовних вимог на підставі вказаних в позові обставин та доказів, що надані особами, які беруть участь у справі.

Суд зауважує, що відповідно до чинного цивільно-процесуального законодавства суд не має компетенції збирати за власною ініціативою будь-які докази в обґрунтування позиції осіб, які беруть участь у справі, як і не може розглядати будь-які вимоги, які не заявлені за позовом, залучати (замінювати) іншого відповідача.

За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Право власності може набуватися різними способами, які поділяють на дві групи: первинні, тобто такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать, зокрема, набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК).

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 року, а п. 8 цих положень встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Відтак, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. По-четверте, відсутність інших осіб, які претендують на це майно та, по-п'яте, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено.

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння припиняється у разі: 1) відмови володільця від володіння майном; 2) витребування майна від володільця власником майна або іншою особою; 3) знищення майна. Право володіння припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, при розгляді справи встановлено, що позивач відкрито та безперервно володіє та користується спірною квартирою на підставі відповідного титулу ордера на спірне житлове приміщення, виданого територіальною громадою міста Пятихатки Дніпропетровської області в особі виконавчого органу міської ради як власника приміщення, у звязку з чим підстави для застосуванням положень ст.344 ЦК України до спірних правовідносин відсутні.

Суд вважає необґрунтованими та непідтвердженими наданими до суду доказами посилання осіб, які беруть у справі, на використання позивачем (в т.ч. частково) свого права на приватизацію квартири, на подачу заявки позивачем на приватизацію вищевказаної квартири, оскільки дані обставини не підтверджені жодними наданими до суду та дослідженими в судовому розгляді доказами.

Крім того суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на обставини того, що власником приміщення є саме відповідач - ПМКЖЕК№2 на підставі акту передачі майна на баланс, оскільки жодного належного та допустимого доказу передачі міською радою відповідачеві ПМКЖЕК№2 обєктів нерухомості, в т.ч. спірної квартири, саме у власність, до суду не надано та під час судового розгляду не досліджено.

На підставі вищевикладеного, оскільки спірна квартира після безоплатної передачі виконавчим комітетом міської ради у користування позивачу та членам її родини залишалась у власності територіальної громади міста (доказів іншого до суду не надано та під час судового розгляду не встановлено), у складі житлового фонду міста передавалась ПМКЖЕП №2 для експлуатації та обслуговування, а позивач відкрито володіє та користується вказаною квартирою на підставі відповідного титулу ордеру на житлове приміщення, за яким позивачеві надано безстрокове право користування квартирою, суд вважає, що визначені законодавством умови визнання права власності на вказану квартиру за позивачем за набувальною давністю відсутні, у звязку з чим відмовляє у заявленому позові.

В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах та від імені ОСОБА_1 до Пятихатської міської комунальної житловоексплуатаційної контори №2 Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, територіальна громада м.Пятихатки Дніпропетровської області в особі Пятихатської міської ради Дніпропетровської області, про визнання права власності за набувальною давністю відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 16.12.2016 року.

На рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області

Суддя О.Ю.Семенников