БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/8071/15-ц
провадження № 2/361/468/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 лютого 2016 р. Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.,

при секретарі Коваль А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь 17000грн. на виконання грошового зобовязання за умовами визнаної судом мирової угоди, мотивуючи тим, що дані гроші відповідач повинен був сплатити їй у якості компенсації її затрат на виконання умов мирової угоди , за якими вона повинна переобладнати виділений їй сарай «Б» в житлове приміщення, провести собі електропостачання (підключення до мережі, виготовлення технічної документації), газифікацію, водопровід та встановити капітальний паркан по межі розподілу земельної ділянки між будинком та сараєм «Б». Натомість відповідач сплатив лише 3000грн. Несплата відповідачем вказаної в мировій угоді суми поставила її в такий стан, коли вона позбавлена житла, оскільки їй виділено нежиле приміщення для подальшого переобладнання в жиле, а переобладнати його в жиле вона не має матеріальної можливості через невиконання відповідачем даного грошового зобовязання .

Відповідач не оспорює сам факт укладення мирової угоди і наявного у нього обовязку за мировою угодою сплатити позивачці 20000грн., і той факт, що сплатив лише 3000грн. Але позов не визнав, мотивуючи тим, що не вважає себе зобовязаним сплачувати гроші, оскільки позивачка не виконала її обовязків за умовами мирової угоди і не подарувала йому земельну ділянку і належну їй частину будинку.

Судом встановлено, що 29.03.2013 р. ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 1007/10174/2012, провадження № 2/361/131/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Заворицької сільської ради Броварського району Київської області про визнання недійсними рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно, визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, і з цих підстав провадження у справі закрито. За умовами укладеної між сторонами мирової угоди, визнаної судом:

ОСОБА_2, який є власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Шевченка, 19 в с. Заворичі Броварського району Київської області переходить у конкретне користування:

- житловий будинок, позначений на плані літерою «А», який складається з приміщень: кухня 1-1 площею 15,3 кв.м.; тамбур 1-2 площею 0,7 кв.м.; котельня 1-3 площею 6,7 кв.м.; сходова 1-4 площею 17,5 кв.м.; житлові кімнати: 1-5 площею 9,6 кв.м., 1-6 площею 15,2 кв.м., 1-7 площею 46,4 кв.м., 1-8 площею 17,3 кв.м.;

- надвірні будівлі: погріб «В», колодязь «К»;

ОСОБА_1, яка є власником 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями по провулку Шевченка, 19, в с. Заворичі, Броварського району Київської області переходить у конкретне користування:

- надвірні будівлі: сарай «Б», гараж «Д», вбиральня «Е»;

тротуар «Т», огорожа «N» розділяються по домовленості;

сторони домовляються між собою, що по даній мировій угоді ОСОБА_2 відшкодовує ОСОБА_1 кошти в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, які перераховуються щомісячними платежами не менше ніж 1000 (одна тисяча) гривень на особовий рахунок № 10425 ОСОБА_1 у Заворицькому відділенні № 10026/0750 ПАТ "Державний ощадний банк України" (установа 10026/0741) до повного виконання зобов'язання. Дана виплата становить компенсацію за витрати ОСОБА_1 по оплаті за переобладнання сараю «Б» в житловий будинок, зведення лінії електропередачі та проведення у будинку ОСОБА_1 електропостачання (підключення до мережі, виготовлення технічної документації), газифікацію будинку ОСОБА_1, проведення водопроводу та встановлення капітального забору по межі розподілу земельної ділянки між будинком та сараєм «Б» згідно домовленості;

до моменту розподілу земельної ділянки та оформлення відповідних документів на право власності на землю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються надвірними будівлями, тротуаром та огорожею спільно;

ОСОБА_1 зобов'язується подарувати частину земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (площа земельної ділянки визначається після обмірів та за домовленістю). Разом із даруванням частини земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд ОСОБА_1 зобов'язується подарувати ОСОБА_2 свою 1/2 частку у житловому будинку за адресою: пров. Шевченка, 19, с. Заворичі, Броварський район, Київської області, 1/2 частку погребу «В», колодязя «К»;

ОСОБА_1 для побудови ОСОБА_2 вбиральні зобов'язується придбати 2 (два) бетонних кільця.

Умовами мирової угоди також було передбачено, що кожна із сторін має право вимагати виконання мирової угоди в частині, що стосується її.

Дана ухвала суду набрала законної сили, винесена судом з підстав, передбачених ч.4 та ч.5 ст.175 ЦПК України.

Зі змісту ст.175, ч.2 ст.122 (п.2), ч.1 ст.205 (п.4), ст..14 ЦПК України - ухвала суду про прийняття мирової угоди і про закриття з цих підстав провадження у справі є обставиною, що перешкоджає повторному зверненню до суду з тим самим позовом. Згідно ст..208 ЦПК така ухвала суду є видом судового рішення. Згідно ст.14 та ч.3 ст.61 ЦПК України таке судове рішення є обовязковим, і зокрема обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.11, ч.1 та 2 ст.509 ЦК України зобовязання виникає з підстав, передбачених законом, зокрема з правочинів, на підставі судового рішення, тощо.

Укладена між сторонами мирова угода є видом двостороннього правочину, передбаченим законом. Крім того, дана мирова угода визнана судом і вважається законною, є на даний час дійсною, такою, що створила для сторін цієї угоди правові наслідки, зокрема створила для кожного з них певні зобовязання і права, зокрема право вимагати виконання зобовязань, взятих другою стороною за даною мировою угодою.

Вказана ухвала суду (судове рішення), якою мирова угода визнана, має законну силу і є обовязковою для сторін та підлягає виконанню сторонами.

На підставі даної мирової угоди, визнаної судом, у відповідача, зокрема, виникло грошове зобовязання перед позивачем, а саме - зобовязання сплатити 20000грн. Умовами мирової угоди передбачено розмір грошового зобовязання, його призначення, строки і порядок його виконання. Дане грошове зобовязання виникло у відповідача з законних підстав, воно є дійсним і таким, що підлягає належному виконанню.

Відповідач визнає, що виконав дане зобовязання лише частково - сплативши позивачці 3000 гривень, і що він має невиконане зобовязання в сумі 17000грн. Відповідач не довів виконання грошового зобовязання у більшому розмірі і не довів наявності у нього підстав для звільнення від подальшого виконання даного зобовязання. Так само відповідач не довів наявності у нього поважних причин, які були перешкодою виконання грошового зобовязання .

Посилання відповідача на те, що позивачка з свого боку не виконала умови мирової угоди, не є підставою для відмови їй у даному позові і не є підставою для звільнення відповідача від виконання ним зобовязань по мировій угоді.

З аналізу змісту мирової угоди, визнаної судом, встановлено наступне:

в мировій угоді конкретно не визначено послідовність виконання сторонами зобовязань і залежність виконання зобовязання по сплаті коштів відповідачем від виконання зобовязань позивачкою. В мировій угоді зобовязання, що покладені на відповідача в послідовності викладені першими. Тому дану мирову угоду слід тлумачити так, що сам факт не виконання позивачкою зобовязань з її сторони, не є підставою для звільнення відповідача від виконання ним свого зобовязання.

Суд враховує призначення даного платежу, визначене в мировій угоді, а саме, що дані кошти призначались як компенсація на покриття витрат позивачки по виконанню нею мирової угоди і тих обовязків , які за мировою угодою покладені на неї. Суд вважає таким, що заслуговує на увагу, посилання позивача на те, що переобладнання сараю (який фактично використовувався як літня кухня і не був придатним для проживання) в жиле приміщення (за змістом мирової угоди) потребувало кошторисних витрат, зокрема витрат на забезпечення електропостачання, водопостачання, газопостачання; крім того, підготовка документів щодо земельної ділянки , яку позивачка зобовязалась подарувати відповідачу, також є витратною, і брати участь у таких витратах відповідач відмовився, у тому числі і шляхом надання вказаної в мировій угоді грошової суми. Тому дані обставини не можуть слугувати підставою для звільнення відповідача від обовязку по сплаті вказаної суми.

Посилання відповідача на те, що позивачка після мирової угоди перешкоджала йому у користуванні майном, також не є підставою для відмови їй у даному позові і не є підставою для звільнення відповідача від виконання ним передбаченого у мировій угоді грошового зобовязання . Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог, а відповідач не заявив ніяких позовних вимог з приводу виконання чи невиконання другою стороною зобовязань, що виникли з мирової угоди, або з приводу усунення інших перешкод чи інших протиправних дій позивачки, що могли б мати значення для даної справи.

Посилання відповідача на те, що на його думку позивачка викрала у нього документи, що вона вкрала у нього дрова, що відбулось подорожчання плати за опалення (газ і дрова), не приймаються судом до уваги, оскільки дані слова нічим не підтверджені і до того, ж не мають значення для вирішення даного спору, в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів. Так само не має значення для вирішення даного спору і наявність конфліктів між сторонами, на що посилається відповідач, заперечуючи проти позову.

Згідно ст.509 та ст.525 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином, і одностороння відмова від зобовязання не припустима. Тому право позивача на отримання від відповідача вказаної грошової суми, порушено, і воно підлягає судовому захисту. Дане зобовязання виникло з законних підстав, на підставі вільного волевиявлення при вирішенні спору між співвласниками з приводу спільного майна. Дані зобовязання не суперечать вимогам закону. Тому вимоги позивача щодо належного виконання зобовязань, є законними і обґрунтованими.

Відповідач зобовязаний сплатити позивачу 17000грн. (20000грн. мінус вже сплачені ним 3000грн.), і підстав для звільнення відповідача від виконання даного зобовязання не встановлено.

Враховуючи, що судом позов задовольняється повністю, то відшкодуванню відповідачем у повному обсязі підлягають понесені позивачем судові витрати - сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60грн. , згідно ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст.11, 509, 525 ЦК України, ст.ст.175, 14, 61 ЦПК України, ст.ст. 10,11,213-216, 88 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

на виконання умов мирової угоди, визнаної ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2013р. у цивільній справі № 1007/10174/2012, провадження № 2/361/131/13, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень), судові витрати 243,60грн., всього стягнути 17243грн.60коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Селезньова