Справа №303/1800/15-ц
Номер рядка статистичного звіту- 18
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2016 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого - судді Гейруша В.Б.
при секретарі Уліганець В.В.
з участю: представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3 «ЛК «Автофінанс» -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 Лізингова компанія Автофінанс про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,
в с т а н о в и в:
У березні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору фінансового лізингу №000787 від 25 лютого 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс та ОСОБА_2; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу в якості адміністративного платежу.
Позовні вимоги мотивує тим, що під час шлюбу чоловік, відповідач ОСОБА_2 без її згоди, 25 лютого 2015 року уклав з ОСОБА_3 Лізингова компанія Автофінанс договір фінансового лізингу №000787, згідно якого компанія зобов'язалася придбати транспортний засіб мінітрактор марки Дон Фенг 404 вартістю 16 666,67 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 550 000 грн., та передати ОСОБА_2 в користування на строк та умовах передбачених договором. На виконання умов договору ОСОБА_2 25 лютого 2015 року за рахунок спільних сімейних коштів сплатив ТОВ Лізингова компанія «Автофінанс» адміністративний платіж в розмірі 55 000 грн.. Вважає, що вищевказаний договір фінансового лізингу між відповідачами був укладений з порушенням норм законів, без її відому та згоди. Зазначений договір виходить за межі дрібного побутового і стосується цінного майна. Вважає, що вищевказаний договір є нікчемним у зв»язку з недодержаннями сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заяву про зміну підстав позову від 15.03.2016 року, просила суд визнати недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу №000787 від 25 лютого 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс та ОСОБА_2; та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу в якості адміністративного платежу. Пояснила, що при укладені оспорюваного договору відповідач ОСОБА_2, в порушення вимог ч.3 ст.65 СК України та ч.4 ст. 369 ЦК України, без згоди позивача розпорядився грошовими коштами в розмірі 55 000грн., які є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, та створив для позивача солідарний обов»язок щодо погашення вартості предмета лізингу в розмірі 16 666, 67 доларів США, що суперечить її волі та інтересам.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно без згоди дружини сплатив відповідачу 55 000грн.
Представник відповідача ОСОБА_3 Лізингова компанія Автофінанс ОСОБА_4 в задоволенні позову просила відмовити та пояснила, що спірний договір не є угодою щодо розпорядження майном подружжя, а є угодою, яка на момент її укладення за своєю природою носить ознаки найму (оренди), так як зобов'язання набути у власність предмет лізингу, згідно п.2 ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг несе Лізингодавець, а Лізингоодержувач при умові виконання договору, отримує предмет договору у володіння та користування без права розпорядження; договір є правочином щодо отримання Предмету лізингу у платне користування з можливим подальшим його викупом, а отже не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для Лізингоодержувача, як сторони договору (п.1 ст. 806 ЦК України); у випадку вчинення правочинів (договорів), в яких грошові кошти є не предметом договору, а лише засобом платежу, письмової згоди законом прямо не вимагається. Звертає увагу на те, що на підтвердження згоди співвласників на розпорядження спільним майном та на відсутність обізнаності позивача про укладення правочину, який був спрямований на отримання предмету лізингу, а також сплатою ОСОБА_2 значної суми коштів, жодного належного та допустимого доказу позивачем не надано, а також те, що чинними нормами законодавства не передбачено умови для обов'язкової нотаріальної форми договору фінансового лізингу, тому отримання письмової згоди іншого з подружжя на укладення зазначеного договору відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України не вимагається.
Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.
Згідно свідоцтва про одруження серії І- ФМ №013247 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є подружжям з 24 червня 2000 року
25 лютого 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс та ОСОБА_2, укладено договір за №000787 фінансового лізингу, згідно якого предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб - мінітрактор ОСОБА_6, тип КПП механіка, привід 4х4. Відповідно до пункту 1.3 даного договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного поговору фінансового лізингу згідно з положеннями чинного законодавства. Пунктом 1.7 встановлено, що предмет Лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 (сто двадцять) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу; авансованого платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансованого платежу на умовах викладених у п.9.4 ст. даного оговору або різниці до вже сплаченого авансованого платежу на умовах викладених у п.9.6 ст.9 даного договору.
У пункті 8.2 договору за №000787 фінансового лізингу зазначено, що, укладаючи даний договір сторони (Товариство з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс та ОСОБА_2) погоджуються, що вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 16 666,67 доларів США з урахуванням ПДВ. На дату укладання договору гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 550 000, 00 гривень з ПДВ.
Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу №000787 від 25 лютого 2015 року розмір адміністративного платежу складає 1 666,67 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 55 000 гривень.
Копіями квитанцій за №318 та 320 від 25 лютого 2015 року стверджується, що ОСОБА_2 сплатив ТОВ Лізингова компанія Автофінанс адміністративний платіж на загальну суму 55 000 гривень.
Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України та Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.
За частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.
Таким чином, укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином норми ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» не передбачають обовязкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу, а отже, й приймання письмової згоди іншого з подружжя на укладення зазначеного договору відповідно до ст. 65 СК України не вимагається.
З огляду на вищенаведене в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 6, 203, 208, 215, 368, 369, 806 ЦК України, ст. 65 СК країни суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним з моменту укладення договору фінансового лізингу №000787 від 25 лютого 2015 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс та ОСОБА_2 та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Автофінанс на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу в якості адміністративного платежу, -відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.
Головуючий В.Б.Гейруш