_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4458/16-ц
Провадження № 2/520/3009/16
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

11 травня 2016 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Прохорова П.А.,

при секретарі Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсни та встановлення межі земельної ділянки,

встановив:

Позивач звернулася до Київського районного суду м. Одеси з вказаною позовною, в якій просить суд визнати договір дарування земельних ділянок, що розташовані по вул.. Зелена гірка, 7, в м. Одесі, що було укладено 28.04.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним та зобовязати відповідача відносити межу, яка поділяє земельні ділянки №6 та №7 по вул. Зелена гірка в м. Одесі.

Разом із позовом позивачем було надано до суду заяву про забезпечення позову у якій остання просила суд накласти арешт на земельну ділянку №7 по вул.. Зелена гірка, в м. Одесі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що у неї є підстави побоюватись, що відповідач може відчужити спірну земельну ділянку, що зробить неможливим або ускладнить розгляд справи, та в подальшому - виконання рішення суду про задоволення позову.

Після надходження позову та доданих документів його було залишено без руху з підстав несплати позивачем судового збору.

05.05.2016 року позивачем до канцелярії суду було надано докази сплати судового збору. Така заява була передана судді Прохорову П.А. 10.05.2016 року.

11.05.2016 року було відкрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку поли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову формально відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Разом з тим з наданих до суду відомостей цивільної справи №520/4458/16-ц передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову не вбачається.

Так, на вирішенні суду перебуває спір про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна що було укладено 28.04.2014 року, та за яким було вирішено питання про перехід права власності щодо земельних ділянок, що розташовані по вул. Зелена гірка, 7, в м. Одесі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про забезпечення позову просила накласти арешт на нерухоме майно, що було предметом оскаржуваного договору, з тих підстав, що вона має підстави вважати, що відповідач на теперішній час є титульним власником спірного майна та має намір на його відчуження.

Така можливість передбачена положеннями п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України: позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходиться у нього або інших осіб, або забороною вчиняти певні дії (п.2 ч.1 ст. 152 ЦПК України).

З аналізу наведених правових положень та розяснень вбачається, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно необхідно встановити, чи належить на час вирішення питання про забезпечення позову таке майно відповідачу.

На час вирішення питання про забезпечення позову до матеріалів справи не долучено копії оскаржуваного договору та при цьому жодних інших відомостей про приналежність майна, про обтяження якого просить позивач, до матеріалів позов не надано, питання про витребування таких відомостей з належних державних реєстрів позивачем не порушено.

Крім того з матеріалів справи, з жодних долучених доказів, не вбачається, що на час розгляду справи право власності на вказані земельні ділянки дійсно зареєстроване за відповідачем.

Позиція відповідача щодо заявлених до нього позовних вимог суду не відома.

При цьому суд зазначає, що судам не одноразово було розяснено та наголошено судами вищих інстанції на тому, що сам факт звернення позивача до суду з відповідним позовом не є достатнім доказом наявності реального спору між сторонами.

З такого суд критично оцінює надані позивачем пояснення щодо приналежності відповідачу майна, та зазначає про те, що встановити передбачені законом обставини, наявність яких є належними підставами для забезпечення позову у пропонований позивачем спосіб можливим не вбачається, а тому у задоволенні зазначеної заяви про забезпечення позову слід відмовити з підстав необґрунтованості та передчасності.

Разом з тим суд розяснює позивачу те, що відмова у застосуванні заходів забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з аналогічними вимогами за умови належного їх обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 151 153, 208-210 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання договору дарування недійсни та встановлення межі земельної ділянки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Прохоров П. А.